226 
drives op i ca. 400 000 tons cyanamid og 500 000 tons ammoniak 
(elter tyske opgaver). 
Ved begge disse metoder faar man altsaa tilslut ammoniak, 
som jo f. eks. sammen med svovelsyre danner et udmerket 
gjødningsstof (ammoniumsulfat), men til sprængstoffabrikatio- 
nen vilde man ikke ha nogen nytte av ammoniakken, hvis man 
ikke-kunde omdanne den til salpetersyre. 
Nu vet man at ammoniumforbindelserne ved hjælp av 
visse i jorden værende bakterier kan omdannes til salpeter- 
sure salter — det benyttet man sig jo av allerede i de gamle 
salpeterplantager, men denne metode vilde ikke paa langt nær 
forslaa likeoverfor nutidens uhyre ammunitionsforbruk. Alle¬ 
rede i 1839 paaviste imidlertid den franske kemiker K u h 1 - 
m a n, at ammoniak kunde oksyderes til salpetersyre i nærvær 
av visse kontaktmidler som f. eks. platina, men det lyktes 
først O s t w a 1 d ved rent videnskabelig at studere processen, 
at gjøre metoden praktisk brukbar. Han tok patent paa sin 
metode i 1902, og i 1909 byggedes den første fabrik i nærheten 
av Bochum i Westfalen . Det følgende aar kjøptes patentet av 
Nitrogen Products and Carbide Co., som bygget en fabrik i Vil- 
vorde i Belgien; men før prøvedriften var færdig kom denne 
fabrik ved Belgiens erobring i tyskernes besiddelse. At det 
er denne metode, vistnok i en forbedret form, som nu benyttes 
til at fremstille størsteparten av Tysklands store forbruk av 
salpetersyre, er vistnok utvilsomt; sandsynligvis finder den 
ogsaa nogen anvendelse i England og Frankrike. Der frem¬ 
stilles vel i Tyskland og Østerrike ogsaa en del salpetersyre 
ved elektrisk luftforbrænding efter andre metoder end Birke- 
land-Eyde’s, men vistnok kun i forholdsvis smaa mængder. 
For at kunne bedømme den indbyrdes værdi av de for¬ 
skjellige kvælstofholdige produkter, er det ikke nok at kjende 
de absolute mængder; man maa ogsaa være opmerksom paa, 
at deres kvælstofindhold er forskjellig. Saaledes indeholder 
(handelsvarerne) Chile-salpeter 15.5 % kvælstof, ammonium- 
sullat 20.5 %, kalciumcyanamid 16—18 %. 
Vil man forsøke at danne sig en mening om hvor stor de 
krigførende magters produktion av kvælstofforbindelser er for 
tiden og hvor stor del som anvendes til gjødning, henholdsvis 
sprængstofier, saa er de for tiden foreliggende opgaver ialfald 
