239 
som ligger til grund for disse kurver er fortløpende medier 
for 4 aar. Hvor vi ikke har fuldstændige observationer for 
4 aar i træk, har vi benyttet 2-aars medier; disse er vistnok 
kun daarlig egnet til dette bruk, men kan dog gi tilnærmede 
oplysninger om kurvens forløp utenfor det interval, hvorfra 
fuldstændige observationer haves. Hvor saadanne værdier er 
benyttet, er kurven streket. 
Kurverne er utjevnet efter bedste skjøn, rent grafisk, — 
den bedste metode man i dette tilfælde synes at kunne 
anvende. 
I disse utjevnede, strekede kurver synes der virkelig at 
være adskillige antydninger til at der eksisterer en saadan ca. 
90-aarig periode i vort klima. 
Av størst betydning er kurven fra Vardø, hvor observa- 
tionsrækken er længst, — desværre mangler vi endel data, 
særlig fra 60-aarene, som vistnok findes, men som vi ikke 
endnu har faat tak i. 
Baade i de norske temperaturkurver og i nedbørskurven 
fra Kristiania synes denne periode tydelig merkbar. 
Hvorvidt man her bør ty til lignende forklaringer som 
ved de tidligere behandlede perioder eller bør søke andre, 
kan der være spørsmaal om. Effekten i temperaturkurven er, 
som man ser, motsat av tidligere. 
Det er vel ikke umulig at forklaringen kan være analog, 
uten at vi her vil gjøre noget forsøk paa at redegjøre for hvor¬ 
dan dette muligens kan tænkes at hænge sammen. 
Det er imidlertid ef helt andet forhold som her kan tænkes 
at spille ind. Professor Otto Pettersson har fremhævet betyd¬ 
ningen av en eiendommelig tidevandsvirkning, som i første 
række skulde kunne tænkes indvirke paa isdannelsen i de 
nordlige farvande og som paa den maate vil kunne faa mete¬ 
orologisk interesse. 
Det kan synes som om disse fænomener saaledes ikke 
skulde ha noget med solflekfænomenerne at gjøre; men det 
rare er, at Pettersson har paavist forhold, som virkelig synes 
at kunne tyde paa at maanebanens stilling i forhold til jord- 
banen er av betydning ogsaa for solflekdannelserne. Det 
høres jo noksaa umulig, at maanen skulde kunne ha en saa- 
