245 
herpaa, og særlig tydelig finder han av beretningerne at kunne 
slutte sig til at isforholdene oppe i trakterne ved Island og 
Grønland den gang var ganske anderledes end nn. Efter al 
sandsynlighet var havet om det sydlige Grønland den gang 
isfrit og landet selv bebodd paa mange steder som nu er dæk- 
ket av isbræen. 
Det er ogsaa naturlig, at veirforholdene var gunstige, naar 
vore forfædre i sine aapne baater kunde færdes saa viden om, 
til Island, Grønland, Vinland — og Svalbard (Spitsbergen). 
Forut for denne periode med gunstige klimatiske forhold 
gaa,r »fimbulvinter ens« periode. Denne skulde efter Petters- 
son falde sammen med tidevandsmaksimet omkring aar 350 
f. Kr. 
Forskjellige avlagringer av dvergbjerk i torvmyrer fra 
denne tid skulde (ifølge Sernander) tyde paa at man da har hat 
strenge klimatiske forhold lier i landet. Den ældre jernalders 
efterladenskaper skal heller ikke tyde paa særlig rik blom¬ 
strende kultur paa de tider. 
I motsætning hertil staar bronsealderens tidsrum, som i 
tid falder sammen med tidevandsminimet omkring aar 1200 
f. Kr. 
Botaniske levninger — f. eks. av hassel paa relativt høie 
bredder — skulde tyde paa varmt klima i disse tider, og de 
rike fund fra bronsealderen skulde tyde paa en blomstrende 
kultur. 
Gaar vi saa endda længer tilbake, til det forutgaaende 
maksimum omkring aar 2100 f. Kr., befinder man sig øien- 
synlig i Andr. M. Hansens »atpaaistid«. 
Eksistensen av denne sidste istid synes nu, saavidt jeg kan 
forstaa, efter ca. 25-aarig kamp omsider at skulle bli aner- 
kjendt. 
Jeg vil ikke indlate mig paa den geologiske side av saken; 
men det kan være værd her at pointere en ting. Disse Petters- 
sonske ugunstige klimatidsrum skulde som tidligere nævnt 
være karakterisert ved store tidevandsfænomener — baade 
overvands og undervands — relativt hyppige stormfloder og 
oversvømmelser og kraftig brænding. 
Dr. Hansen forklarer nu i den tidligere nævnte artikel 
