252 
farvet buestykke som stod paa himlen op for nævnte fjeld 
og tilvenstre for solen (rødt nærmest solen, fiolet ytterst). Det 
er utvilsomt et stykke av en farvet ring som man jo undertiden 
kan se (helst om maanen); men da buen var ganske kort og 
likesom pludselig avskaaret baade oven- og nedentil, maa vel 
forklaringen være den, at der netop i den høide har været et 
horizontalt luftlag med et ganske andet vanddamp-indhold end 
luften ellers; himlen var dog klar, uten sky- eller taakedan- 
nelser. C. D. 
Seiglivete biller. Jeg hadde dræpt en oljebille med nafta, 
og efterat den hadde ligget ca. 10 min. i frisk luft uten at røre 
sig, ansaa jeg den for død. Jeg tømte dens bakkrop og skyllet 
den med sprit, hvoretter dens ben blev fastlimet til papir. 
Dagen efter ved middagstid levet den og hadde slitt to føt- 
ter løs. 
En liten snutebille, som ogsaa var omhyggelig dræpt med 
nafta, levet 8 dager efter jeg løste den fra limen, og den krøp 
livlig omkring; for anden gang fik den en dosis med nafta, 
og nu er den d ø d. Insektsamler. 
Hortit. Hortavær er en liten øgruppe ved grænsen mellem 
N. Trondhjems og Nordlands amter. En bergart der har univer¬ 
sitetsstipendiat ThorolfVogt nylig beskrevet under navn av 
hortit (Videnskapsselskapets Skrifter 1915). Det er en erup¬ 
tiv som indeholder kalkspat. Denne har eruptivmassen faat 
ved at opta i sig kalksten. En saadan proces er merkelig og 
tyder paa, at eruptivmassen har hat en høi temperatur, omtrent 
1300°. Kristiania eruptivmasser derimot, der var mindre hete 
(1000° til 1200°), har ikke kunnet opta kalk ira den kalksten 
som de kom i berøring med. R. 
Isfri omraader inden det sydlige Norge under den sidste 
istid. Plantegeograferne er ved studiet av visse fjeldplanters 
utbredelse kommet til den slutning at visse deler av vort land 
maa ha været isfri under den sidste store istid (den mecklen- 
burgske). Man har fremholdt at dette spørsmaal kun litet har 
være paaagtet fra geologernes side her i det sydlige Norge. 
I den anledning kan mindes om, at der allerede i 1884 er 
pekt paa, at man i visse strøk, Jotunfjeldene, de Søndmørske 
Alper, Hornelen osv. har høider som ikke viser isskuring 
men maa ha raget opover det almindelige isdække (Nyt Mag. 
for Naturvidenskaberne, 28de B. S. 166—169). 
Hans Reusch. 
