275 
med titlen Narratio, som blev trykt i Wittenberg og kom ut til 
»Herbstmesse« 1611, vakte ingen opsigt. 
Stort indeholder den nemlig ikke om solflekkerne, men 
det lille som lindes er nok til at Fabricius fuldt ut fortjener 
sin plads blandt opdagerne. Ti han har set klarere end Galilei 
gjorde. Han uttaler at flekkerne maa tilhøre solen og støtter 
sin formening herom bl. a. ved den forandring de viser i sit 
utseende, alt eftersom man har dem midt paa solskiven eller ut 
mot randen. Og bevægelsen av solflekkerne maa være frem- 
kaldt av at solen selv roterer. Om disse ting uttaler han sig 
meget klart, men tillike meget beskedent. Tiden var jo ikke 
gunstig stemt for slike meninger som en sol med flekker. 
Men naar saa Fabricius for første gang solflekker? Herom 
findes der merkelig nok intet i Narratio. Den almindelige me¬ 
ning har da været at det var i begyndelsen av december 1610 
at han første gang fik øie paa dem og at han saa fulgte dem ut 
paa vaaren 1611. For nylig har man imidlertid faat fastslaat, 
at det var 27de februar, 9de mars 1611, at Fabricius gjorde 
sin første observation. Dette nævnes nemlig av David Fabri¬ 
cius i Prognosticon Astrologicum for 1615 (denne findes nu i 
det keiserlige bibliotek i Wien). 
Utstyret av Narratio er høist tarvelig og utbredelsen har, 
trods den kom ut til høstmessen, som nævnt været meget liten, 
ja selv Kepler maatte vente noksaa længe inden den kom ham 
for øie. Det er da noksaa naturlig at den ikke kunde staa sig 
i konkurransen med de efterretninger som blev sendt ut fra 
Galilei og Scheiner. Men hertil kommer en ting til, som først 
Simon Marius har pekt paa, nemlig at Scheiner beskylder Fa¬ 
bricius for at være Calvinist — »de første opdagere og iagt- 
tagere av solflekkerne er de to Fabricius, far og søn, men da 
de er kjættere forties deres navne«. Scheiner tilhørte jo den 
mægtige organisation som Loyola hadde grundet. Og trods 
alt, hvad jesuiterne har gjort for at renvaske sig i deres op- 
træden likeoverfor Galilei — Adolf Miillers subjektive frem¬ 
stilling av Galilei-processen fra 1633 er et av de mange 
nervøse og mindre heldige forsøk som har været drevet like til 
den sidste tid for at stille jesuiterne i en gunstigere belys¬ 
ning — kan det ikke benegtes, at de støttet Scheiner i hans 
strid med Galilei om hvem der først hadde set solflekkerne. 
