De vigtigste brændmaterialer og deres varmeværdi. 
Av P. R. Sollied. 
I. 
Skjønt forbrændingsprocessen er den vigtigste 
av alle kemiske. processer, er det kun ca. 140 aar siden man 
fik den rigtige eller i ethvert fald den nu almindelig vedtagne 
forklaring paa, hvad der foregaar, naar et stof brænder. 
Efterat surstoffet var opdaget (Scheele 1772, Priestley 
1774), var det Antoine Laurent Lavoisier (1743— 
1794) som først forstod at anvende denne opdagelse til fuld- 
stændig forklaring av forbrændingen — og dermed staar vi ved 
indledningen til hele den nyere kemi. Lavoisier paaviste, at 
naar et stof brænder, saa veier forbrændingsprodukterne mere 
end det brændende stof, og at dette skyldes at der optages en 
bestanddel av den luft, hvori forbrændingen foregaar, nemlig 
surstof. 
Ved en forbrænding forstaar man nu i sin almindelighet 
en oksydationsproces, som foregaar under utvikling av varme 
og i almindelighet ogsaa lys, og enhver vet at saadanne pro¬ 
cesser spiller en stor rolle saavel i det daglige liv som i tek¬ 
nikken. 
Det er en mængde stoffer, som kan brænde, ja man kan 
vel kanske si, at de fleste kan det, men det er væsentlig kun 
en række kulstofholdige stoffer, som stammer fra planter eller 
dyr, som har teknisk betydning som brændmaterialer. 
For at en forbrænding skal foregaa kræves: 1) et brændbart 
stof, 2) tilstedeværelse av surstof, 3) at stoffet opvarmes til en 
viss temperatur — antændelsestemperaturen. Mangler et av 
disse momenter, ophører forbrændingen. 
19 
