300 
smeltbarheten vokser med indholdet av alkalier, kalk, mag¬ 
nesia og jernoksyd. Letsmeltelig aske danner let en slagg, som 
kan »bake sammen«, hvorved ristaapningerne tilstoppes saa 
trækken blir uregelmæssig, likesom asken da vil indeslutte 
mere uforbrændte eller halvforbrændte kulpartikler. 
En speciel betydning har askens kemiske sammensætning 
for saadanne industrier, hvor kullene kommer i direkte berø¬ 
ring med vedk. produkt som ved masovner, i cement- og kalk- 
fabrikationen m. v. 
Sammensætningen av den organiske brændbare 
substans (»renkullene«) hos kul kan være meget forskjelig, 
og det samme er tilfældet med brændværdien av den organiske 
substans. Som før nævnt er imidlertid brændværdien av den 
organiske substans ialm. litet varierende hos kul fra samme 
grubedistrikt, saa denrie værdi ér 1 et middel til at karakterisere 
de forskjellige kultyper, likesom man derved faar et maal paa 
den høiest mulige brændvserdi hos eh kulsort. 
Y orkshirekul utmerker sig ved et litet askeindhold 
og en liøi brændværdi hos den organiske substans (ca. 7900 
kal.). 
Derbyshire kul har lignende egenskaper, men et større 
vandindhold og mindre brændværdi (ca. 7650 kal.). 
Durham kul har ogsaa en høi brændværdi av »renkul« 
og et litet vandindhold, men derimot et større askeindhold 
(ca. 8200 kal.). 
Skotske kul har et høit vandindhold og en lav brænd¬ 
værdi hos »renkul« (ca. 7650 kal.). 
West falske kul har et litet vandindhold, et noget større 
askeindhold og en forholdsvis høi brændværdi hos »renkul« 
(ca. 8300 kal.). 
ScLhlesiske kul har derimot høiere vandindhold og 
lavere brændværdi hos »renkul« (ca. 6800 kal.). 
Forøvrig klassificeres kul paa mange forskjellige maater. 
Efter deres geologiske alder, fysiske og kemiske egenskaper, 
anvendelse m. v. 
-Det vigtigste skillemerke er deres forhold ved den saa- 
kaldte »koksprøve« d. v. s. ophetning av en liten gjennemsnits- 
prøve paa en bestemt maate i en platinadigel. 
Derved faar man et maal for mængden av de avgivne 
