325 
har interessert menneskene mindst like meget som de astro¬ 
nomiske. Det er dem som har med veiret at gjøre. 
For det primitive menneske gik den meteorologiske ver¬ 
den i et med stjernernes. Sol, maane, stjerner, kometer og 
stjerneskud, zodiakallys, nordlys og skyer sees som fæno¬ 
mener paa en og samme hvælving. Men det som foregik paa 
firmamentet skilte sig efterhaanden ut ved en fast lovbundet- 
het, som stod i den sterkeste motsætning til den lovløshet som 
syntes at hvile over de andre fænomener. Interessen for de 
meteorologiske forutsigelser har altid været mindst like stor 
som for de astronomiske. Men jo længere utviklingen fort¬ 
satte, desto mere kom veirprofeten tilkort overfor astronomen. 
Men den menneskelige horisont utvidedes. I de geogra¬ 
fiske opdagelsers periode lærte man at kjende meteoro¬ 
logiske fænomener av en lovbundethet som minder om den 
astronomiske. Kolumbus opdaget den atlantiske passat, 
den nordostvind som blæser fra Azorernes bredde og sydover. 
Dens absolute uforanderlighet, saa forskjellig fra alt man 
hjemmefra var vant til av vind, slog hans ledsagere med for- 
færdelse. Faa aar efter fik Vas co da Gama at kjæmpe 
sig frem mot den indiske monsun. Dette var dog ingen ny- 
opdagelse, men en gjenopdagelse. Allerede Aristoteles 
har kjendt og beskrevet denne vind, som blæser med en støhet 
som minder om passatens, men som veksler retning to ganger 
om aaret. Om sommeren staar den ind fra det indiske ocean 
mot det asiatiske kontinent, under vinterhalvaaret blæser den 
med samme støhet den motsatte vei. 
Forholdene i passat- og monsungeb eterne er saa enkle, 
at praktisk talt ethvert spørsmaal om forutsigelser falder bort. 
Men takket være denne enkelhet bød sig et angrepspunkt for 
tanken, naar det gjaldt spørsmaalet om vindens aarsak. Op- 
rindelsen til de uregjerlige vinde som man tidligere hadde 
kjendt var ikke let at opspore. Men her tydet enkelheten 
paa en enkel aarsak. For at vise hvordan den blev fundet 
maa jeg atter henlede opmerksomheten paa et fænomen i det 
smaa, like ubetydelig overfor de mægtige luftstrømmer som 
stenens fald overfor himmellegemernes bevægelse. Stiller 
jeg en tom flaske paa hodet med mundingen under vand, og 
lægger hænderne paa flasken, saa kommer der en række luft- 
