36 
get forbedret. Sikrest maales lysstyrken med fotometer (lys- 
maaler); men fotografering og især forskjellige sammenlignings- 
metoder er ogsaa meget anvendt. De rummelige klasser stræk- 
ker ikke længer til. Oftest angives nu lysstyrken i tiendedele 
eller endog hundrededele av en størrelsesklasse. Man regner, 
at en stjerne av en given klasse skal være 2 1 / 2 gang saa lyssterk 
som en stjerne av den næst paafølgende. Størrelsen betegnes 
ved efter tallet, som angir klassen, øverst oppe at tilføie et m. 
(forkortelse av magnitude d. e. størrelse) 3 m -, 10,7 m - betyr alt- 
saa henholdsvis 3dje og 10.7 størrelse. 
Aldebaran, den største stjerne i Tyren, er av Iste, de 
mindste, som er synlig for blotte øine, fra 5te til 6te størrelse. 
For at gjøre en stjernes lysveksling i alle dens egenskaper 
let gjennemskuelig fremstilles den grafisk ved hjælp av et ret- 
vinklet koordinatsystem, hvori man langs den van drette linje 
(abscisseaksen) avlæser tiden og langs den lodrette (ordina- 
taksen) avlæser størrelsen til forskjellige tider. 
La os tænke os, at vi observerer en foranderlig stjerne i 
12 paa hinanden følgende dage til samme klokkeslet med føl¬ 
gende resultat: 
Obs. 
dag 
Stjernens 
størrelse 
Obs. 
dag 
Stjernens 
størrelse 
Obs. 
dag 
Stjernens 
størrelse 
m. 
m. 
m. 
1 
7.0 
5 
5.3 
9 
6.5 
2 
7.8 
; 6 
6.0 
10 
5.2 
8 
5.5 
7 
6.5 
11 
5.1 
4 
5.0 
8 
7.2 
12 
5.6 
I diagrammet, fig- 1, indføres nu samtlige resultater, idet 
vi for hver dag avsætter et punkt i en høide, som svarer til den 
observerte størrelse. Forbindes der efter punktene ved linjer, 
fremkommer herved en saakaldt lyskurve, som greit og klart 
viser lysvekslingens forløp under observationstiden. Jo høiere 
lyskurven ligger, jo større 1'ysstyrke og omvendt. Er kurven 
steil, foregaar lysvekslingen hurtig o. s. v. 
