39 
efter dag i længere tid holde sig konstant; saa mister de i løpet 
av nogen faa timer en vis portion av sit lys, begynder saa igjen 
at vokse og har om kort tid atter sin normale størrelse. Hos 
andre gaar forandringen den omvendte vei. Fra ai være helt 
usynlige i længere tid blusser de nemlig op til tusenfoldig lys- 
styrke, for saa atter noget langsommere at synke og forsvinde. 
Nogen stjerner har en livlig og tilsynelatende ganske regelløs 
lysbevægelse, saa de træffende kan sammenlignes med flammer 
fra et ustadig brændende baal set i lang avstand. Somme beskri¬ 
ver lange mer eller mindre symmetriske kurver i løpet av flere 
maaneder ; andre gjennemgaar alle faser i nogen faa dage eller 
endog timer. Endelig er der nogen sjeldne, som synes at ødsle 
alle sine kræfter paa en eneste mægtig opblussen, for saa straks 
efter langsomt at blekne og for altid forsvinde i seterens nat. 
Er forandringsmaaten mangeartet, saa er graden i varia- 
tionen det ikke mindre. Hos nogen stjerner er saaledes lys- 
forandringen saa liten, at den vanskelig kan konstateres selv 
med de fineste instrumenter, hos andre derimot rækker ampli¬ 
tuden over snart sagt alle kjendte størrelsesklasser. 
Trods de mange sukcessive overganger fra en variations- 
maate til en anden, frembyr dog de foranderlige stjerner enkelte 
typiske træk, som muliggjør en klassifikation. Den første be- 
stræbelse i den retning er gjort av prof. E. C. Pickering i 1880. 
Hans 5 klasser, som endnu almindelig brukes og trods sine 
mangler i det store og hele kan siges at være tilfredsstillende, 
er følgende: 
Klasse I. Nye eller temporære stjerner. 
„ II. Lang p er iodiske : stjerner, d. e. stjerner med en peri¬ 
ode paa flere maaneder. 
„ III. Uregelmæssig foranderlige stjerner. 
„ IV. Kortperiodiske stjerner. Perioden er almindelig 
kun nogen faa dage. 
„ V. Algol-foranderlige eller formørkelsesstjerner. 
Jeg gaar nu over til at omtale hver enkelt av disse fem 
klasser. 
Nye eller temporære stjerner (Novæ) 
kaldes de stjerner, som kun opnaar et eneste, men overmaate 
livlig maksimum. Det karakteristiske ved dem er deres pludse- 
