40 
lige opblussen paa steder, hvor ingen stjerne før er set, deres 
urolige, flammende lys i den korte tid, de glimrer som fuldstæn- 
dig nye objekter paa himlen, og deres mere langsomme hemdøen. 
De hører til de merkeligste og gaadefuldeste foreteelser i na¬ 
turen, og deres forekomst er meget sjelden. Mellem Hipparchs 
Nova fra 134 f. K. og Espins Nova, som blusset op i de sidste 
dage av desember 1909 og endnu er svakt synlig, kjender man 
alt i alt kun omtrent 30 forekomster. 
Som en merkelighet maa noteres, at alle ny© stjerner paa 
en eneste nær har optraadt i Melkeveien, og omtrent en tredje¬ 
del av dem har hopet sig sammen i den del av denne lysflod, 
som gjennemskjærer stjernebillederne Skorpionen og Ofiucus. 
I gamle dage, da alt nyt paa himlen blev anset som tegn 
eller varsler, blev disse nye stjerner ofte betragtet med likesaa 
megen forskrækkelse som undring. Til sine tider har ogsaa 
filosofene i slike forteelser villet se beviser for „skapelse av 
intet“. Men de mystiske stjerners ophav og natur var og 
maatte selvfølgelig være dem en gaate. 
Ved spektralanalysens hjælp er vort kj endskap til deres 
fysiske beskaffenhet imidlertid i høi grad forøket. Efter at 
Sir William Huggins omkring 18-60 fandt nøklen til spektrosko¬ 
pet» hemmelige sprog, kunde man nemlig gjennem dette magiske 
instrument i fem minutter lære mere om stjernernes natur, end 
man ved bruken av et almindelig teleskop kunde komme efter i 
likesaa mange aarhundreder. Men endnu hersker der uklarhet 
i mange punkter og dem inderste aarsak til deres opblussen ©r 
fremdeles ukjendt. Der er i tidens løp fremsat flere forskjellige 
hypoteser; men det er paa dette tidspunkt ikke let at avgjøre, 
hvem av dem som kommer sandheten nærmest. De nyeste 
teorier stemmer dog overens i en ting, nemlig at de nye stjer¬ 
ners ophav maa føres tilbake til utslukt© soler, som ved en eller 
anden katastrofe hensættes i em heftig, men kortvarig gløde- 
til stand. 
Der findes i rummet soler (fiksstjermer) paa alle utviklings- 
stadier, som man blandt andet av deres forskjellige farver kan 
slutte sig til. De hvite er de yngste, dernæst kommer d© gule 
hvortil vor sol fortiden hører, og endelig de røde, som er de 
æ-ldste av de synlige stjerner. Men man har beviser for, at der 
ogsaa findes fuldstændig mørke kloder i rummet, utslukt© soler 
