46 
barans lysstyrke, altsaa omtrent Iste størrelse, mens den under 
et maksimum i november 1868 neippe var synlig for det blotte 
øie. Det dypeste minimum er iagttat 1783, da stjernen var 
under 10de størrelse. Lysvekslingen strsekker sig saaled.es- over 
6—9 størrelsesklasser, d. v. s. dens maksimallys er 250—3600 
ganger saa sterkt som dens minimallys. At hvert enkelt maksi¬ 
mum er en opflammen, sandsynligvis foraarsaket av voldsomme 
utbrud fra stjernens indre, er spektroskopisk bevist. Denne 
forbrændingsproces har nu gjentat sig aarlig med tilnærmet 
regelmæssighet, uten at den trehundredaarige aktivitet har for- 
mindsket dens voldsomhet! 
- Middelkurve (Normalkurve) 
. Maksimum 1779 
.. „ 1810 
- „ 1868 Og 1869. 
Fig. 2. Miras lyskurve. 
Man har forsøkt at finde en regel, hvorefter de ekstreme 
maksima gjentar sig, uten at det dog endnu er lykkedes at 
komme til noget tilfredsstillende resultat. Av de særskilt høie 
maksima 1779, 1839 og 1898 utledet Guthnick en periode paa- 
59 1 / 2 aar, og man har tænkt sig, at disse eksceptionelle utbrudd, 
i tilfælde de er periodiske, kunde skrive sig fra en stor Mira- 
maane med 59 x / 2 aars omløpstid. Var nemlig maanens bane 
meget ekscentrisk (avlang), og laa dens periastron (stjemenære 
relativt nær Mira, vilde den nemlig under sin periastron- 
passage kunde frembringe store springflodlignende forstyrrelser 
i Miras atmosfære og let bevægelige masse. 
Miras periode er underkastet visse forandringer, som synes 
at følge en meget indviklet lov. Avvikelser paa indtil 14 dage 
