51 
lig© ting i solens konstitution : dens rotation og herav opstaa- 
ende hvirvler i dens bevægelige masse, ulike liete- og trykfor- 
hold, avvekslende samling og spredning av eksplosive kræfter, 
maaske av molekylær natur — alt dette er sandsynligvis med¬ 
virkende under solens fotosfæriske forstyrrelser. 
Paa samme maate hærer stjernern© selv hemmeligheten an- 
gaaende deres lysveksling i sit eget indre, og kun i enkelte 
specielle tilfælder, som senere skal omtales, kan nogen ytre 
aarsak med sikkerhet paavises. At deres periodicitet har sin 
indre materiell© grund, synes at fremgaa av deres farve og 
farveskiftning under de vekslende faser. Ikke. alene er, som 
før nævnt, næsten alle langperiodiske stjerner røde; men ogsaa 
deres periode staar utvilsomt i nært forhold til farveintensiteten. 
T regelen har nemlig de rødeste stjerner den længste periode. 
Til forskjellige tider er der gjort forsøk paa at forklare 
stjernernes periodicitet gjennem indflydelse av drabanter, som 
revolverer omkring dem i meget ekscentrisk© baner. Flod- og 
©bbeforeteelser i stjernens atmosfære skulde da vekselvis kunne 
dække og avsløre de underliggende glødende masser og derved 
fremkalde lysændringene. Plassmann gaar videre i sin teori, 
idet han antar at maanernes indflydelse under perihelgjennem- 
gangen ikke indskrænker sig til stjernens atmosfære, men ogsaa 
til en viss grad forstyrrer dens glødende indre. Denne an¬ 
tagelse turd© indehold© en viss sandhet. Man tror nemlig nu 
at kunne paavise, at vor lille maanes formindsked© avstand, 
naar den er i perigæum, om ikke netop foraarsaker, saa dog i 
visse tilfælder fremskynder jordskjælv. 
En anden teori søker at forklare lysvekslingen gjennem 
slaggdannelser eller sterkt absorberende dampe. Dersom disse 
nemlig var meget ulikt fordelt paa overflaten, vilde stjernens 
lysere eller mørkere side paa grund av rotationen avvekslende 
være vendt, mot os. 
(Fortsættes). 
