61 
Som bekjendt har de flest© insekter fire vinger. Eh und- 
tagelse danner ordenen tovinged© (finer, myg o. 1.), hvor kun det 
forrest© par vinger er helt utviklet, mens det bakerste par er 
reducert til to mere eller mindre korte stilker med en utvidelse 
i enden. Man kalder dem svingkøllerne. Deres betydning for 
flugten sees lettest ved sammenligning med ordenen aarevingede 
(bier, humler og hvepser). Da os ta en hveps som eksempel. 
Dens bakkrop er ved en smal stilk fæstet til bryststykket og er 
overmaate let bevægelig i forhold til dette. Under flugten vil 
insektets krop være dreibar om en akse som almindelig er 
horisontal og ligger et sted i nærheten av vingernes fæste- 
punkter. Betingelsen for en stø flugt vil da være at legemets 
Fig. 1. Skematisk billede av en hveps, visende dens stilling under 
flugten. b—c. Flugtens retning. d—e. Vingernes utslag under 
flugten. Forøvrig se teksten. 
tyngdepunkt ligger under denne akse, p (se fig. 1). Da vin¬ 
gernes bevægelse — deres svingeomraade — her hos de aare¬ 
vingede kan betragtes som væsentlig uforanderlig, vil legemets 
omdreiningsakse altid ligge paa samme sted i legemet. Der¬ 
imot kan tyngdepunktet flyttes litt paa grund av bakkroppens 
letbevægelighet. Gaar man ut fra den stilling av bakkroppen 
som paa figuren er betegnet med a', altsaa litt nedadrettet, 
svarer hertil en viss beliggenhet g' av legemets tyngdepunkt 
ret ned for omdreiningsaksen. Flugten vil nu bli stø i hori¬ 
sontal retning. Bøies derimot bakkroppen ned til stillingen a, 
flyttes tyngdepunktet fremover til g, der indtrær en dreining av 
legemet om aksen p, og retningen for flugten blir skraat nedad. 
(Ogsaa legemets større krumning i denne stilling vil begunstige 
den samme retningsforandring). Bettes bakkroppen opad til 
stillingen a", flyttes tyngdepunktet bakover til g", og retningen 
blir skraat opad. 
