75 
at bevise, at antagenclet om Algols dobbeltnatur var rigtig. 
Gjennem indgaaende spektro sko piske granskninger fandt de, at 
Algols spektrum undergik visse periodiske forandringer, som 
aldeles nøiagtig fulgte stjernens lysvekslinger. Efter teorien 
maatte Algol i tiden nærmest før formørkelsen bevæge sig fra 
og efter formørkelsen mot os, og det var netop dette Vogel og 
Scheiner kunde konstatere. Av de fraunhoferske linjers for¬ 
skyvning i spektret fremgik det, at Algol bevæger sig i sin bane 
med en fart av 42 km. i sekundet. Av denne hastighet, peri¬ 
odens længde og formørkelsens forløp kunde de nu ikke alene 
beregne klodernes baneradius, men ogsaa deres størrelse og 
masse. 
Fig. 8. Algol under en formørkelse. 
Pilen peker mot jorden. 
„Dj ævlest jernens“ tusendaarige mysterium var hermed op- 
klaret. 
Systemet er fremstillet i fig. 8, hvori G betegner komponen¬ 
tenes fælles tyngdepunkt, som de i samme retning bevæger sig 
omkring. 1 ) 
Foranderlige stjerner med Algols momentane variation er 
selvfølgelig sjeldne og dertil meget vanskelige at opdage. Læmge 
dannet derfor ogsaa Algol sin egen klasse; men i 1848 opdaget 
x ) Man faar en god forestilling om bevægelsen i et slikt dobbelt- 
system ved at tænke sig to kuler fæstet i hver sin ende av en tynd stok, 
som kan dreies om likevegtspunktet. Er kulerne like tunge, ligger tyngde¬ 
punktet i stokkens midtpunkt, og kulernes baner blir like store. Er der¬ 
imot den ene kule tyngre end den andre, rykker tyngdepunktet lienimot 
den større kule, som derved faar en mindre baneradius. Paa denne 
maate forstaar man ogsaa, at komponentene har samme omløpstid og 
altid holder sig paa hver sin side av tyngdepunktet. 
