76 
Hind en stjerne, S Cancri, med lignende variationsmaate. 
Denne stjernes lysveksling forløper dog ikke saa riegelmæssig, 
som man efter formørkelses,teorien skulde vente. For det første 
er minimumskurven (fig. 9) ikke helt symmetrisk, og dernæst er 
ogsaa perioden noget foranderlig, idet den i en tid, som om¬ 
slutter omtrent 300 minima, vokser med 40 minutter, for saa i 
et tilsvarende tidsrum atter at avta i samme grad. Denne 
periodeforandring, som flere Algol-foranderlige er underkastet 
og som hos k (lambda) Tauri endog gaar op til flere timer, kan 
forklares derved, at komponentenes baner er mer eller mindre 
avlange, og at deres perihelium, som planetenes og kometenes, 
er i langsom svingende bevægelse. 
Den sidste liste over foranderlige stjerner indeholder 88 av 
Algoltypen. Herav har 73 en periode under 6 dage. X Carinae 
har den korteste periode, 13 timer, og HZ Ophiuchi den længste, 
262 dage. Om £ (epsilon) Aurigae, som dr. Ludendorf paa- 
staar, tilhører de Algol-foranderlige med en 27-aarig periode 
faar fremtiden vise. 
Baade Algol selv (fig. 10) og flere av typen har et sekun¬ 
dært minimum, som falder midt mellem to hovedminima. I 
dette tiifældi© er ingen av komponentene helt mørk. Stjernen 
i normal størrelse straaler da med begges samlede lysstyrke, 
idet de da (set fra jorden) staar ved siden av hinanden. Et 
hovedminimum indtræder, naar den lyssvakeste gaar foran ho¬ 
vedkomponenten, det sekundære derimot, naar denne dækker den 
mørkere, hvilket jo ogsaa maa indtræffe for hver omgang. 
