86 
av d© samme arter, siom findes i andre vasdrag, selv om disse 
indbyrdes er skilt ad ved betydelige høider. Isolerte sjøer har 
sin vandflora og selv de kunstige dammer som „dew ponds u paa 
de høie kridtaaser (chalk downs) har en fauna og flora, hvis 
artstal er nøie avhængig av den tid som er gaat siden dammen 
blev dannet eller siden den sidste gang tørket ind. Naar en 
virkelig forbindelse mellem floddale og isolerte damme ikke er 
nødvendig for vandfloraens utbredelse, hvorfor trænger vi da en 
landforbindelse for landplanterne eller, en kalkstenbro for at 
muliggjøre kalkplanternes vandring fra et fjeld til et andet 
som ligger langt borte 1 ? Vandplanter og kalkplanter maa øien- 
synlig i de fleste tilfælde ha gjort milelange sprang for at komme 
til sit nuværende voksested. Planternes evne til at indvandre 
over ørken og hav er langt større end de fleste botanikere vil 
medgi. 
La os undersøke den nuværende utbredelse av en av de 
interess an teste grupper av de britiske øers planter. De atlan¬ 
tiske eller lusitaniske planter danner et samfund som hoved¬ 
sakelig tilhører Pyrenæerne, men som ogsaa findes i det sydvest¬ 
lige England og i det sydvestlige Irland. Men de forekommer 
ikke i de mellemliggende omraader. Naar vi nøiere betragter 
den atlantiske floras sammensætning slik som den findes paa de 
britiske øer ser vi at det bare er planter med smaa frø som 
har været istand til at naa over til Cornwall og Irland; de med 
større frø er blit tilbake paa kontinentet. Blandt dem som er 
kommet over er bare et træ og det er jordbærtræet (Arbutus), 
et av de faa trær med meget smaa frø som nu lever i Europa. 
Vanskelig at forklare ©r det ogsaa, at det ikke er de samme 
pyrenæiske arter som findes i Cornwall og i det sydvestlige 
Irland (Kerry). Saaledes er Arbutus vildtvoksende i Irland, 
men ikke nogensteds i England. Erica ciliaris og Erica vagans 
er engelske, men ikke irske; Erica mediterranea er irsk og ikke 
engelsk. 
Disse planters lokale utbredelse er ogsaa merkelig. Nogen 
faa, som Pinguicula lusitanica har utbredt sig overalt i det vest¬ 
lige, hvor betingelserne er tilstede for at de skal trives. Men 
de fleste o pir ær ganske anderledes; de er hyppige i visse be- 
