125 
Hvad de optiske iagttagelser angik, saa ob s er verte s en¬ 
kelte meteorer og stjerneskud, dog ikke flere end man kan se 
hver nat. Andre usedvanlige fænomener manglet. Hverken 
de kemiske og fysiske eller de meteorologiske iagttagelsesimeto- 
der viste det ringeste spor av kometens nærhet. Dette kunde 
man pa,a, forhaand vente. Ti kometvirkninger maa være av en 
saa ringe størrelseordem, at de ligger utenfor vore instrumenters 
omraade med de til dem klæbende usikkerheter. 
(„Na,t. wiss. Wochenschrift“). 
Vort solsystem og dets tilblivelse. Som bekjendt forklares 
tilblivelsen av vort solsystem etter Kant og Laplace („nebular- 
teorien“) saaledes, at en oprindelig taakemasse med høi tempera¬ 
tur og dobbel bevægelse — dreiende og fremadskridende — ved 
avkjøling og sammentrækning er blit mere og mere fortættet 
og derved har fant større og større rotationshastighet, indtil der 
paa, grund av centrifugalkraften blev løsrevet større' og mindre 
masser, planetene, som kom til at kredse omkring den tilbake- 
blivende hovedmasse, centrallegemet eller solen. Denne smukke 
teori, som egentlig blev fremsat i en uholdbar form av Kant i 
1755, men senere blev væsentlig forbedret av Laplace i 1796, 
hvorfor den ogsaa i alinindelighet kaldes Laplaces nebularteori, 
forklarer virkelig ialfald de fleste eiendommeligheter ved sol¬ 
systemet og har kunnet glæde sig ved en enestaaende popularitet 
og tilslutning om der end stadig har dukket op vanskeligheter, 
som har vist sig slemme at klare. 
De nyere astronomer kommer imidlertid til ganske andre 
resultater. Den amerikanske astronom See — som har skrevet 
en bok om utviklingen av stjernesystemene' — mener saaledes 
at ha definitivt, paavist, at dannelsen ikke kan ha foregaat som 
efter nebularteorien ved avkastning av ytre deler, men tvert- 
imot omvendt maa ha foregaat ved ind-f angning av stof 
utenfra. See anser det for bevist, at de næsten cirkelrunde 
baner som findes hos alle planeter og drabanter (maaner) i vort 
solsystem kun kan fremkomme ved indsnevring av vedkommende 
himmellegemes bane i et medium, hvori der optrær motstand 
mot bevægelsen. 
Denne indfangningsteori forklarer paa en smuk maa,te og¬ 
saa den tilsynelatende væsensforskjel melleui kometenes og pla¬ 
netenes baner. Efter See er al materie som nu findes i vort sol¬ 
system oprindelig indkommet fra verdensrummet. Planetkjer- 
nerne blev dannet langt fra solen og deres baner var oprindelig 
sterkt eixcentriske som 1 kometbanerne nu. Ved indfangning av 
kosmisk støv er de blit stadig større — jorden skal saaledes hver 
dag indfange 1200 millioner meteoriter, hvilket svarer til en 
forøkelse av radien paa 1 mm. i 100 aar -— er derved trukket 
sterkere til centrallegemet, har faat sin bane efterhaanden ind- 
