130 
Ja, hvor hur ikke menneskene hero pipe gaat og stundet og 
lyttet efter disse gjøkens enkle toner. 
Eller var det maaske ikke tonerne eller fuglen selv, denne 
underlige fugl, over hvis liv der hviler likesom et mystisk slør? 
Var det maaske kun demsi fuldtonemde bekræftelse, man ønsket 
at høre, paa de glade anelser om at vi nu endelig er ute over 
de vær ste vanskeligheter? Ja, maaske var det dette sidste. 
Iethvertfald virker gjøkens komme næstem som en befrielse; 
man aander lettet ut oyenpaa brytningstidens usikkerhet; for 
nu maa det jo dog være alvor, naar gjøkens toner klinger i 
lierne. 
Gjøken er i mere end en henseende en merkelig fugl, vist- 
nok den merkeligste av alle de fuglearter, som gjester vore 
skoger. 
Man stiller den ialmindelighet blandt klatref uglene, skjønt 
den vistnok aldrig klatrer anderledes end man av og til kan 
se smaafuglene gjøre det, og den neppe har andre ytre kjende- 
tegn fælles med de egte klatrere; end det, der ligger uttrykt i 
bygningen av foten, paa hvilken den ene taa er vendbar og oftest 
er stillet bak til, naar fuglen sitter. 
Det ikke meget store neb er svakt bøiet og tilspidset. 
Kroppen er slank, og vingerne lange og spidse; halen er like¬ 
ledes lang, men smukt avrundet, med hvitspidsede oventil hvit- 
plettede styrere. 
Fjærklædningen er bløt og ganske rik. Farven er hos 
hannen oventil oftest mørk askeblaa-graa. Hode og hals med 
undtagelse av oversiden og halsryggen lysere og renere askegraa. 
Undersiden er hvitagtig med tverstillede sortagtige bølgelinjer. 
Føtterne er likesom øiets regnbuehinde og mundvikernei gule. 
Hunnen ligner undertiden hannen, kanske med undtagelse 
av at strupen har en rustfarvet anstrykning. Men oftest er 
den fuldt utfarvede hun oventil brun, paa fremhalsen gulbrun; 
oversiden gjerne brun og sortflekket. 
Undersidens mørke* bølgelinjer, som hos hannen kun stræk- 
ker sig over bryst- og bukpartiet, naar hos hunnen helt op til 
strupen og halssiderne. 
De unge fugler er oftest oventil brune med sortagtige flek¬ 
ker og linjer og ligner ogsaa hunnerne deri, at hele undersiden 
like til strupen er vatret. Unger med em mørk askegraa farvet 
fjærdragt forekommer dog ogsaa av og til. 
