176 
Eit vendepunkt indtraadte først da krigskunstens utvikling 
førte til opfmdeilsem av krudtet, altsaa i sidiste halvdel av det 
13. aarh. Ikke netop fordi tilberedelsen av selve krudtet krævet 
kemiske operationer eller kundskaper, — det var jo bare at 
blande mekanisk sammen kul, svovel og salpeter. Derimot var 
det av avgjørende betydning, at man til krudtf rem stillingen 
trængte s a 1 p e t e r. Ti ut fra den massetilvirkning av dette 
tildels naturlig forekommende salt, som nu begyndte, utviklet 
der sig et frugtbart laboratoriearbeid©, som gik ut paa at løse 
et gammelt, indtil da kun ufuldkomment løst problem, nemlig 
adskillelsem av guld og sølv. 
Det, i naturen forekommende raaguld er nemlig næsten altid 
sølvholdig og omvendt indeholdier mange s ølvin alm er guld. Som 
følge derav indeholdt guldmyntene i oldtiden og i den tidlige 
middelalder sølv -— de hadde altsaa, mindre værdi end de skulde 
ha hat; paa, den anden sidei indeholdt mange sølvmynte,r saavidt 
store mængder guld, at det vilde kunne lønne sig at utvinde 
dette. Dette vidste jo allerede Å r c h i m e d e s og derfor 
værdøatte han kong Hiero’s krone efter dens egenvegt. 
Nu kunde man alletrede i oldtiden ad,skille guld og sølv 
ved en metode, som hovedsagelig bestod i at fjerne sølv fra en 
blanding av ædle metaller veid hjælp av svovel; imidlertid, fik 
man ikke paa, denne maate rent, guld. Eln metode til fuldstændig 
adskillelse fik man først, da man opdaget a,t man ved at gløde 
salpeter sammen med alun eller jernvitriol og opsamle d© ut¬ 
viklede gasarter i vand fik en sterkt sur vøeske cler ,som vi nu 
vet besta,ar av en blanding av salpetersyre og svovelsyre; denne 
blanding opløser sølvet og lar rent guld bli uopløst tilbake. 
Saaleides var „skedevandlet“ („scheidewa,ssier a ) opdaget; i 
større maalestok skal det første gang være anvendt, i Venedig 
ca. 1500. Men dette gav anledning til mange andre kemiske 
iagttagelser og forsøk; ti svovelsyre og salpetersyre opløser med 
lethet mange metaller og andre stoffer, hvorved der dannes en 
række vakkert krystalliserende salter og der utvikles forskjellige 
eiendommelige gasarter. Anvendelsen av disse syrer førte derfor 
efterhaanden til at man blev kjendt med flere vigtige kemiske 
reaktioner, som man letvindt kunde studere i det kemiske labora¬ 
torium og som var parat til at kunne anvendes i det store, saa- 
snart der blev behov derfor. 
