Om de ældste menneskeracer. 
Av K. E. Schreiner. 
I. Neandertalracen. 
For mindre end en menneskealder siden hørte spørsmaalet 
om, menneskets avstamning til de brandfakler som satte sindene 
i bevægels© og vakt© lidenskaperne. Kampen gjaldt dengang 
det fundamentale spørsmaal: Finder ©volutionslærem ogsaa an¬ 
vendelse paa menneskes!egten? Stammer ogsaa mennesket fra 
laverestaaende dyriske forfædre, danner det et led i den øvrige 
organiske verden, eller indtar det en over dyrene hævet sær¬ 
stilling med hensyn til sin oprindelse? 
I striden herom var det at den gammel dogmatiske, paa reli¬ 
giøse overleveringer byggede livsanskuelse paany tørnet sammen 
med den naturvidenskabelige opfatning, som fordums under 
brytningen mel lem den kopernikanske og ptolemæiske verdens- 
opfatning. 
Denne periode av kampen om menneskets oprindelse tilhører 
nu historien. Den sammenlignende anatomi og embryologi har 
med overbevisende klarhet vist os at mennesket efter sin byg¬ 
ning og fosterutvikling er et skud av pattedyrstammen og nøiere 
betegnet har sin plads i systemet ved siden av aperne. 
Paa dette punkt kan vi si at diskussionen inden fagmæn- 
denes kreds er bragt til avslutning. Den moderne fysiske antro¬ 
pologi bygger paa descemdenslæren. Dens maal er at klargjøre 
den speciell© natur av denne descendens, i detalj at utforske 
menneskeslegtens stam træ. I sin stræben mot dette maal byg¬ 
ger den likesom den moderne systematiske zoologi saavel paa 
den sammenlignende anatomis og embryologis resultater som 
paa de palæontologiske fund. 
Naar antropologien endnu er langt fra dette sit maal, saa 
skyldes det først og fremst at det palæontologiske materiale av 
fossile menneskeknokler som hittil er bragt tilveie, er relativt 
sparsomt og alene skriver sig fra et sterkt begrænset omraade av 
