200 
(urtiden), 2) den protero- og 3) den palæozoiske; gruppe (old¬ 
tiden), 4) den møsozoiske gruppe (middelalderen) og 5) den 
kænozoiske gruppe (den nyere og nyeste tid). 
Likøsaalitt som vi kjender jordens samlede alder, kjender vi 
disse enkelte perioders varighet, derimot kan deres relative 
længde tilnærmelsesvis beregnes. Tænker vi os saaledes tids- 
rummet fra urtidens begyndelse til nutiden delt i 1000 likelange 
avsnit, vil den azoiske periode alene omspænde mindst de 500 
av disse og den proterozoiske og palæozoiske gruppe tilsammeu 
mindst 400. Av de gjenværende 100 dele vil den mesozoiske 
co/w zÅÅjzaj 
Øw 
1 L 
Q^bv-CxA^LciAj 
cJ 4Ao-c.ee/Kt. dsO'\svv\oJCA.O'i'i, 
'YlcA/y^ o ^ o 
c)l Luoc.<x^vu 
i cZon/vvt 
^9 O CsCXyvv 
Fig. 5. 
Oversigt over den kænozoiske tids forskjellige formationer. 
periode indta omtrent de 75, den kænozoiske de 25 (sml. fig. 4). 
For utforskningen av menneskets første optræden paa jorden 
kommer alene denne sidste, relativt korte periode i betragtning. 
Dens absolute længde maa dog sikkerlig t seiles* i aarmillioner. 
Den omfatter de saakaldte ter ti ære dannelser (eocæn-, oligo- 
cæn-, miocæn- og pliocænformationerne) samt pleistocæn- eller 
kvartær - formationen (sml. fig. 5). 
Under tertiærtiden hadde Europa en betydelig høiere mid¬ 
deltemperatur end nu, ja endog polarlandene hadde en middel¬ 
temperatur som mindst var like høi som Sydeuropas er i vore 
dage. Svarende til den høiere temperatur viste saavel plante- 
som dyreverdenen en tropisk karakter. Skoger av palmer, ba¬ 
naner og fikentrær vokste i Mellemeuropa, og pattedyTfaunaen 
stemte i mange henseender med Afrikas i vore dage. Den be¬ 
stod av antiloper, giraffer, tapirer, næsehorn, mastodonter og 
dinoterier, menneskelignende aper o. s. v. I tertiærtidens slut¬ 
ning sank Europas temperatur. De tropiske vekster trak sig 
efterhaanden .ydover. En del av de store pattedyrformer fra 
