203 
diluviale tid slutter sig. hertil mere utformede gj enstande baad© 
av sten og dyreknokler samt av mammutelfembem, videre smyk¬ 
ker av muslingeskal, dyretænder og brogede stem er samt de saa 
berømt© malerier paa fjeldhulernes vægger i Sydframkrike og 
Nordspanien, hvor diluvialmxennesket med em primitiv realisme 
og et slaaemde talent har foreviget, scener fra sirne jagter og de 
forskjellige dyr somi det levet mellom,, fremforalt mammuten, 
bisonen og ren en. 
Efter de vigtigste av disse kulturfrembringelser, stenverk- 
tøiet, betegner arkæologerne diluvialtiden som den palæoli- 
thiske tid (av de græske ord palaios = gammel og lithos 
= sten) eller den ældre sten al der, i motssetning til den n e o- 
lithiske tid (neos = ny) eller den yngre stenalder, da verk- 
tøiet ved polering og slipning blev finere utarbeidet og naadde 
en høiere differentiation 1 ). 
Inden den palæolithiske tid adskiller igjen arkæologerne 
forskjellige perioder efter stenverktøiets karakter. Diss© peri¬ 
oder har navn efter særlig rike findesteder for vedkommende 
former. Franskman den Mortillet opstiller 6 saa,dann© peri¬ 
oder, nemlig: Periode Chelléen, Åcheuléem, Moustérien, Solu- 
tréen, Magdalénien og Tourassiem. 
De sammen med menneskeknoklerne i Spy fundne redskaper 
tilhørte som ovenfor nævnt den tredje av disse perioder. 
Efter denne nødvendig© digresision optar vi igjen vor 
skildring av de enkelte fossilfund og vender os til det tredje 
av de berømte knokkelfund fra forrige aarhundredes slutning, 
nemlig Trinilfundøt. 
Under en diskussion om avstamningsproblemet hadde V i r- 
ohow engang latt den ytring falde, at hvis man nogetstedis 
skulde ha utsigt til at finde menneskenes stamfædre, saa. maatte 
det vær© i det Malayiske Archipel. Dett© ord hadde den hol¬ 
landsk© militærlæge Eugen D u b o i s, som av sin regjering 
var utsendt til Java for at indsamle fossile pattedyr!evninger, 
merket sig, og hans rnaal var den hele tid at finde den hypo¬ 
tetiske mellemform møll em aper og mennesker som H a e c k e 1 
3 ) Hvorvidt de saak. eolither fra tertiærtiden kan opfattes som 
beviser for at Enropa allerede i denne langt tilbakeliggende tid var bebodd 
av mennesker, har været gjenstand for livlig diskussion blandt forskerne} 
uten at dog spørsmaalet endnu kan sies at være helt løst. 
