207 
Ogsaa med hensyn til sit rumfang indtar Pithecanthropus- 
skallen em merkelig mellem,stilling mellem de nulevende antro- 
pomorfe apers og menneskets hjernekasse. Hj ernekassens volum 
lar sig nemlig hos Pithecanthropus beregne til omkr. 850'cm. 3 , 
mens den hos Spymennesket kan anslaas til 123C cm. 3 og hos 
de største menneskelignende aper neppe nogensinde naar op 
til 600 1 cm. 3 og i almindelighet ikke overstiger 500 cm. 3 . Man 
kunde tænke sig at hjernekassens betydelige kapacitet hos Pithe¬ 
canthropus berodde paa at den hadde tilhørt en kjæmpestor ape, 
kraniets volum staar jo nemlig ogsaa i et visst forhold til lege¬ 
mets størrelse. Av laarbenets længde kan man imidlertid be¬ 
regne at Pithecanthropus neppe har hat en totalhøide av mere 
end 168—170' cm., hvilket ikke er stort mere end den beregnede 
høide av Neandertal—Spymenneskenø, og ikke litet mindre end 
den høide som f. eks. gorillaen opnaar (200' cm.). Ogsaa med 
hensyn til selve hjernens utvikling indtar Pithecanthropus em 
overmaade interessant stilling. Ved avstøpning av kalotten er 
det nemlig lykkes Dubois at paavise at den hos mennesket 
saa høit utviklede nedre (tredje) pandelap, hvor det saakaldte 
Broca’ske taleeemtrum har sit leie, hos Pithecanthropus maa ha 
hat en dobbelt saa stor overflate som hos de høiest utviklede 
menneskelignende aper, men bare halvparten saa stor som den 
mia,n finder hos mennesket. 
Av de øvrige rester av Pithecanthropus er det særlig laar- 
benet (sml. fig.8) som frembyr interesse. Der kan ikke herske 
tvil om at dette viser større likhet med menneskets laarben end 
tilfældet er med nogen nulevende apegruppes. Særlig frembyr 
det ved sin slankhet, sin ringe krumning, sine musketfremspring 
og ved sine relativt smaa ledemder, som Klaatsch har frem¬ 
holdt, store likhetspunkter med australiernes, samtidig som det 
ogsaa har tilknytningspunkter til de forhold man finder hos 
viss© av de menneskelignende aper 1 ). 
Hvorvidt man av laarbenets forhold alene har ret til med 
Dubois at dra den slutning at Pithecanthropus kunde gaa opp¬ 
reist, virkelig var „erectus a , tør muligens være mindre sikkert. 
Naar de fleste forskere slutter sig til denne antagelse, saa sker 
x ) Det uregelmæssige benfremspring indad baktil som er synlig 
paa laarbenets øverste tredjedel, skyldes sandsynligvis en eller anden 
sykelig proces, muligens en knusning eller et brudd. 
