209 
En av d© betenkeligheter som oftest har været fremholdt 
mot indlemmelsen av Pithecanthropus i menneskeslegtens stam¬ 
tavle, har været, at den ikke skulde ha en høi nok alder hertil. 
Dubois selv antok det vulkanske materiale hvori de be¬ 
rømte knokler, som vi har hørt, fandtes, for at være av ter¬ 
tiær oprindelse og for at tilhøre det sidste avsnit av denne 
periode, altsaa pliocænf ormationøn. Han sluttet dette av de 
dyrørester (navnlig av en elefantart) som han fandt sammen 
med Pithecanthropusknoklerne. Senere undersøkere av Trinil- 
lokaliteten har snarere været tilbøielige til at anse dette vul¬ 
kanske materiale for at være av yngre datum og derfor at lægge 
Pithecanthropus’ levetid til en periode som falder sammen med 
Europas diluvialtid. Dubois har dog likøoverfor de forskjel¬ 
lige indvendinger altid fastholdt sit standpunkt og stillet offent¬ 
liggjørelsen av videre beviser for dette i utsigt. 
Nogen avgjørende betydning for vor betragtning av Pith¬ 
ecanthropus’ stilling i systemet har imidlertid ingenlunde spørs- 
maalet om hvorvidt Dubois’ knokkelfund er av tertiær eller 
kvarter alder. Intet zoologisk tænkende menneske vil i den 
omstendighet at kloakdyr og pungdyr endnu den dag idag 
lever i Australien, se noget bevis mot at disse former, eller for¬ 
mer som stod dem ganske nær, i længst svundne tider har git 
oprindelsen til nulevende eller allerede utdøde placentalø patte¬ 
dyr. Men likesaalitt vil man i den omstendighet at Dubois’ 
Pithecanthropus kanske levet helt ned i kvartærtiden, kunne 
se noget avgjørende argument mot den antagelse at denne form, 
eller en nær beslegtet form kanske engang i tertiærtiden har 
git oprindelse til menneskeslegten. Dette behøver selvfølgelig 
ikke at forhindre at den kan ha forts at at bestaa ned gj enn em 
tiderne indenfor et større eller mindre avsnit av vor klode. 
Ethvert forsøk paa at ville reducere Trinilfundets betydning 
paa grundlag av dets formentlige kvartære alder maa derfor paa 
forhaand betragtes som forfeilet. Det er da ogsaa værd at lægge 
merke til at disse forsøk særlig skriver sig fra ikke sakkyndig 
hold, eller fra hold, for hvem Pithecanthropus er en noget ube¬ 
kvem foreteelse, som bringer forstyrrelse ind i allerede paa for¬ 
haand avsluttede stamtavler. 
En nøiagtig fastslaaen av Pithecanthropus’ alder har imid¬ 
lertid i og for sig naturligvis sin store interesse, og det var 
14 
