210 
derfor ikke uten spænding at man ogsaa paa dette punkt 
imøtesaa resultaterne av den store ekspedition som piaa fru 
Selenkas initiativ blev utsendt til Trinillokaliteten i aarene 
1907—0'8 under ledelse av professor Blanckenhorn. 
Ekspeditionens hovedmaal, at finde videre rester av Pithecan- 
thropus, er som den netop utkomne beretning om ekspeditionens 
resultater viser, desværre ikke kronet med held; et stykke av en 
kindtand er den eneste fossil bland t det indsamlede materiale 
som kan antages at ha tilhørt denne form. Derimot synes 
spørsmaalet om Pithecanthropus’ alder ved ekspeditionens om¬ 
fattende undersøkelser at være bragt sin endelige løsning nær. 
Efter Blanckenhorn maa den sættes til slutten av tertiær 
eller begyn deisen av kvar tær. Pithecanthropusknok- 
lerne skulde altsaa være ældre end någen an¬ 
den hittil fundet levning av menneskelige 
væsener, ja de skulde endog være ældre* end den saakaldte 
Heidelbergerkjæve, som senere skal omtales. Ogsaa- paa dette 
punkt har altsaa senere forskninger git Dubois ret. 
En rigtig bedømmelse av Pithecanthropus’ stilling til men¬ 
nesket kan for tiden alene vindes gj ennem en indgaaende sam- 
menlignende-anatomisk undersøkelse av Trinilknoklerne med 
skelettet hos de primitive menneskeformer, saavel de utdøde 
som de endnu levende. 
Allerede ved første blik vil Pithecanthropuskalotten lede 
tanken hen paa de former vi har lært at kj ende gj ennem Nean- 
dertal- og Spyfundene. Som allerede før nævnt, finder vi at 
alle disse tre kalotter har en uttalt langstrakt form. Set oven¬ 
fra frembyr de en slaaemde likhet med hverandre. Allesammen 
viser de mægtig utviklede, fremskutte øienbrynsbuer, baken¬ 
for disse en sterk indknipning av pandebenet fra siden, som 
saa i isseregionen følges av en ganske betragtelig økning 
av skallens breddediameter. Ogsaa i en række specielle oste- 
ologiske karakterer, som vi her ikke kan ga a ind paa, lar der 
sig paavise merkelige overensstemmelser mellem Ttinil- og 
Neandertalkalotterne. Tænker vi os Pithecanthropuskalotten 
jevnt forstørret i alle retninger, øienbrynsbuerne paa begge 
sider tydeligere skilt fra hinanden og noget avdæmpet, saa vil 
vi ha en typisk Neandertalkalot for os. Man har derfor med 
fuld ret sagt at Trinilkalottem ganske svarer til det billede av 
