213 
linjen, saa angir dennes længd© den saakaldte kalothøide 
elter Schwalbe. Under sammenligninger benyttes ikke den¬ 
nes absolute maal, men den saakaldte kalothøide indeks, 
d. v. s. dens prøcent av glabella-inioulinjens længde / kaloth øi de x 10 ? _ \ 
\ glabella-inionlinj en / 
Mens k al othøid ©indeks en tjener Schwalbe som uttryk for 
skalletakets h.øidie, anvender han for at uttrykke den større 
eller mindre steilhet av p anden og av bakhodepartiet de 
saakaldte bregma- og lambdavinkler. Yed bregma- 
vinklen (bgi) forstaaes den vinkel som horisontallinj en (glabella- 
inionlinj en) danner med en linje som trækkes fra glabella til 
Fig. 10. Profilkurver av Néandertalskallen (den optrukne linje), av skallen 
av moderne europæer (den øverste punkterte linje), av Pithecanthropusskallen 
(den nederste punkterte linje), og av skallen av Spy I (antydet ved punkter 
og korte streker), samtlige knrver orientert i forhold til glabeila-inion- 
linjen (gi), (efter Schwalbe.) 
bregma (pilsømmens forreste ende, hvor pandebenet i midt¬ 
linjen støter sammen med de to isseben). Ved lambdavinklen 
(lig) forstaaes paa samme vis den vinkel som horisontalen dan¬ 
ner med en linje som trækkes fra inion til lambda (pilsømmens 
bakre endepunkt, hvor bakhodebenet i midtlinjen støter sam¬ 
men med de to isseben). Jo mindre bregmavinklen er, desto 
mere vikende er p an den, jo større, desto steil ere; paa samme 
maate forholder lambdavinklen sig til bakhodepartiet. 
Ved hjælp av denne metode foretok nu Schwalbe en 
sammenlign ende undersøkelse av en stor række kr anier av for¬ 
skjellige recente menneskeracer, av antropomorfe aper samt av 
Neandertal- og Trinilkalotterne (sml. fig. 10 1 ) og kom derved til 
