226 
Utvilsomt ældre er igjen det meget omstridte Schipkafrag- 
ment, det midtere stykke' av en underkjæve, som fandtes i et 
diluviallag i Schipkahulen ved Stramberg i Måhrem i 1881 og 
som blev beskrevet av Maska i 1882. Dette kjæveistykke bærer 
tre vel utviklede fortænder, utenfor disse ligger, mere eller 
mindre skjult i kjævens alveoler, høire hjørnetand og de to høire 
smaa kindtænder. Kjæven frembyr med andre ord et tandfor- 
hold som det man finder hos barn under tandvekslingen omkring 
lOaars alderen. Da imidlertid stykkets dimensioner forøvrig, 
sammenlignet med forholdene hos de nulevende mennesker, mere 
stemmer med dem man finder hos et voksent individ end hos et 
Fig. 18. Schipkafragmentet, set forfra (efter Klaatscli). 
barn, mente Virohow at man ogsaa her hadde støtt paa 
resterne av et patologisk individ, hos hvem. tænderne var holdt 
tilbake i alveolerne. Man skulde ha for sig et tilfælde av den 
sijeldne misdannelse eller utviklingsanomali som kaldes tand- 
retention. Allerede Scliaff hausen fremhævet likeoverfor 
Vircho w det mildest talt søkte i denne forklaringsmiaate, og 
videre, at fortændernes fuldstændig normale stilling paa. Schipka- 
kjæven bestemt talte mot en saadan antagelse. Det har da ogsaa 
senere ved røntgengjennemlysning av kjævefragmentet vist sig 
at hverken kjæven selv eller dens tænder frembyr nogetsomhelst 
patologisk tegn. Den tilsynelatende uoverensstemmelse mellem 
kj ævestykkets dimensioner og tænd'ernes utviklingsgrad forklares 
naturlig ved antagelsen av at kjæven stammer fra et barn av en 
menneskeform som har utmerket sig ved et særlig kraftig kjæve- 
apparat, saaledes som vi netop har set tilfældet er med Neander- 
talmennesket. 
