229 
sig fra alle nulevende menneskeraser, selv de lavest staaende. 
Disse mennesker var antagelig noget lavere end de moderne 
europæere, nemlig omkring 160 cm. høie. Deres lemmer var 
kortere end vor©, knokkelbygningen grovere, mnskulatnren 
kraftigere utviklet. Skallen var likesom ansigtet langstrakt, 
det vældige kjæveappiarat med de kraftige tæmder sprang snute- 
agtig frem, haken manglet. Næsen var overordentlig bred med 
dyp knæk ved roten, næseaapningerne var rettet fremover og 
kun ubetydelig nedover. Øinene var store og synet skarpt, der¬ 
om f or tæl ler den sterke utvikling av hjernens bakhodelap, hvor 
synscentret har sit sæte. Opad var øinene overskygget av de 
mægtige, fremspringende bryn, som skilte dem fra den lave 
pande. I større og mindre flokker streifet disse mennesker 
omkring i Ehropas urskoger i kamp med de vilde dyr og med 
hinanden indbyrdes. I klipperne,s huler, som de først miaatte 
tilkjæmpe sig fra de vilde dyr, søkte de sin tilflugt i den kol de 
aarstid, her reiste de sine ildsteder', her 1 hugget de av sten og 
dyreknokler sine primitive vaaben og redskaper, og her begravet 
de ogsaa sine døde, som de gav vaaben og mat (?) med til deres 
lange reise. 
Fra forskjellig hold har der været reist sterke tvil angaaende 
berettigelsen av at opstille Neandertalracen som en egen men¬ 
neskeform. Det har været fremholdt at man ogsaa, hosi nu- 
levende menneskeracer eller deres forhistoriske stamfædre kan 
paavise netop de samme morfologiske karaktertræk somi de vi 
ovenfor har lært at kj ende som N e an dert air ac ens typiske kjende- 
tegn. Den første repræsentant for denne skeptiske retning var 
Virchow,, som hos recente friserskaller mente at kunne paa- 
vis© en lignende bygning av kraniet som hos Neandertalmen- 
neskene. Denne paastands fuldstændige uholdbarhet blev klart 
belyst gjennem Schwalbes undersøkelse (1902) av den mest 
lavtstaaende friserskalle som kj en dies (Blumenbachs „Batavus 
genuinus a ). I ændret form gjenfindes dog denne opfatning ogsaa 
hos enkelte nyere forfattere (som Kohlbrugge og Sto- 
1 y h w o ). Det faktisk© grundlag for 1 denne opfatning er at 
man i visse tilfæld© ogsaa paa kranier av den recente menne¬ 
skeform' (Schwalbes homo recens) har kunnet paavise 
