237 
delige gjennem hele Meileuiieiuropa og tildels Sydeuropa, og 
Boulay, som specielt har behandlet Frankrikes bryogeogra.fi, an¬ 
fører dem blandt kar akterpl an terne for det midtre, lag av skog¬ 
beltet. Det falder en smule haardt. at skulle stille disse i klasse 
med de arktiske moser, det maa synes rimeligere at betragte 
dem som subarktiske. Dette spørsmaal er forresten mere 
geologisk end 1 botanisk; hvis nemlig landforbindelsen mellem 
Skandinavien og Spitsbergen er blit avbrutt, før det subarktiske 
klima var indtraadd, saa er der ingen anden utvei end at la dem 
passere som. arktiske. Men hvis denne forbindelse bestod saa 
længe, at der ogsaa for subarktiske planter var anledning til at 
vandre over til Spitsbergen, saa har man lov til at la den betin¬ 
gelse falde ut av definitionen paa de subarktiske arter, at de 
skal mangle der. 
Da disse arter findes overalt i nabolandene, saafremt pas¬ 
sende underlag er tilstedei, saa kan de være kommet ind i Norge 
langs hele landets landgrænse, og da denne ligger paa. østsiden, 
saa ligger deri, at dette element i vor flora maa betegnesi som 
østlig. Denne, generelle slutning bestyrkes ved betragtnin- 
gen av visse specielle tilfælde. Mens de fleste av dissei arter 
nu er utbredt over 1 hele. landet', saa at deres, østlige karakter 
ikke er siærlig fremtrædende, og deres speeielle indvandrings- 
linjer ikke længer er tydelige., saa er der endel andre, som 
karakteriserer sig som sikkert østlige, for det første derved, at 
de mangler paa vestkysten og likeledes enten mangler eller ial- 
fald er meget sjeldne paa de britiske øer, og for det andet der¬ 
ved, at deres forekomst, her i landet fer spredt, og det paa en 
maate, som leder til (jeg kan vel si) den sikre slutning, at deres 
indvandringsveier fører fra øst. 
Disse sidstnævnte arter, forekommer hos os ikke paa et 
enkelt, sammenhængende omraade, men paa flere., større, og 
mindre, fra hverandre adskilte. Tar vi som, eksempel Splach- 
num rubrum, saa ser vi, at den søndenfjelds har et nogenlunde 
stort omraade, idet den nemlig fra Solør 1 spreder sig til alle 
kanter, mot vest over Hedemarken og Toten, videre over Land 
til Ringerike samt op i Yalders, mot syd over Smaalenene og i 
sammenhæng dermed over Romerike og nedover paa begge sider 
av Kristianiafjorden,, samt mot nord i Østerdalen. Foruten paa 
dette sammenhængende felt er den iagttat paa et sted i Nam- 
