245 
nord i Sverige, at der kan komme nogen forbindelse istan d med 
saa er dette ikke tilfældet med de sydlige; de kan ikke betrag- 
tes som forposter fra en hovedstyrke i Sverige. Ti selv om dier 
ogsaa er en forbindelse mellem det søndenfjeldske utbredelseis- 
omraade og det tilsvarende i Sverige, saa ligger det norden¬ 
fjeldske isolert, nten nogen sammenhæng med disse artens fore¬ 
komst paa den anden side av grænsen. For det første gaar de 
nemlig efter de foreliggende oplysninger ikke saa langt mot 
utbredningen nordenfj elds; en del av dem stansen nemlig' den et 
par breddegraden sydligere, og mange naar ikke engang paa 
langt nær saa høit mot nord; for det andet ligger deres nord¬ 
ligste svenske voksesteder i nærheten av Østersjøen, mens de 
under samme bredde mangler i indlandet. Forklaringen av 
eiendommeligheterne ved dissie arters utbredelse i Norge miaa 
derfor ske ved hjælp av vor kundskap om forholdene' in den lan¬ 
det selv, og i saa henseende har vi tilstrækkelig støtte i, hvad. 
man vet om landets klimatologiske historie efter 1 istiden; alting 
tyder jo paa, at der har været en periode med varmere klima 
end den nuværende, da der foregik en vandring mot nord og i 
høiden av planter med større varmebehov. Uagtet vi ikke for 
løvmosernes vedkommende har fossile relikter fra denne periode, 
kan vi med tryghet gaa ut fra, at disse årtier 1 i denne varmere 
periode hadde, horisontalt og vertikalt, større utbredelse end de 
nu har, og at deres grænser atter blev indsnevret under 1 tem¬ 
peraturens synkning i den paafølgende tid. De holdt sig; der, 
hvor livsbetingetserne vedblev at være' tilstrækkelig gunstige, og 
da saadanne steder kunde ligge langt fra hverandre, saa blev der 
sprang i deres utbredelse. Hos os danner Dovrefjeld et strøk, 
hvor sydlige arter ikke kan eksistere, og da de kunde holde sig 
baade nordenf or og søndenfor, saa blev disse utbredelsesf elter 
skilt, og paa samme' maate virket andre høidestrækninger. Dlen 
høide over havet, hvori saadanne arter nu forekommer, er vist- 
nok i sin helhet adskillig ringere end den, hvori de tidligere 
var utbredt., men selv i betydelige høider kan der hist og her 
findes en pleti, hvor livsvilkaarene ikke er strengere end at de 
har kunnet holde sig, og jeg kunde nævne flere eksempler paa,, 
at arter av denne gruppe, som ellers almindeligvis holder sig 
til lavere trakter, paa et enkelt sted kan optrøe emdogsaa ved 
trægrænsen eller maaske ovenfor den; de danner relikter i 
