271 
Slegten Cordulia, hvis repræsentanter har ©n mer© eller 
mindre fuldstændig bronsegrøn kropsfarvning, er hosi os fun diet 
i 4 arter, hvorav d© 2 er nordlige eller alpine former. 
Til libelluliderne, av hvilke hos o® hittil er paavist 8' arter, 
fordelt paa flere underslegter, hører vor almindeligste platbuk- 
art, den 4-flekkede libelle (Libellula 4-maculata), som paa alle 
vor© myrstrækninger er den hyppigste og kanske mest iøine- 
faldendle av vore libellearter. Den kjendesi let paa de 4 mørke 
flekker paa de stor© vinger. 
Av Norges 2 C alopteryx- arter, hvis vinger er smukt bl a a 
eller 1 grønfarvede, er kun den en© (G. virgo) endnu paa,vist vesten¬ 
for fjeldryggen av nærværende forfatter. 
Med hensyn til individrigdom kommer ingen av vore libelle¬ 
arter op mot de smaa agrionider, vandpikerne, hvis samtlige 
norske repræsentanter paa en eneste undtagelse nær har mere 
eller mindre sterkt blaafarvede hanner, mens hunnerne er uan¬ 
selig graa eller kj ødfarvede, paa, oversiden med sterkt utbredte 
sorte tegninger. 
Disse smaa slankt byggede arter optrær ofte i svære masser 
langs vore vandbredder 1 og elvedrag og sprer sig herfra gjerne 
ut over de omgivende marker, hvor man ved høi sommer og paa 
ettersommeren ofte paatræfler dem. 
Den eneste norske art, hvis hanner ogsaa er røde, Agrion 
minium, er mindre talrik, men træffes ingenlunde sjelden, især 
ved sumptjem og torvegraver, hvor dens smukke farve let fæster 
opmerksomheten ved den. 
L ©ste s arter ne, som i si ne bygningsforhold minder meget om 
den foregaaende slegts arter, er endnu mere slankbygget og har 
bakkroppen mat bronsegrøn ; de forekommer oftest sammen med 
Agrion-arterne, men gjerne noget senere paa, sommeren, hyp¬ 
pigst i august. 
Om fangsten av disse insekter skal her bemerke®, at den 
tildels frembyr betydelige vanskeligheter. Digtignok lar de 
smaa agronider sig let fange i mængde, da de baade er træge 
og forholdsvis daarlige flyver© og desuten som bemerket ofte 
optrær i enorme mængder. Men fangsten av de raske, livlige 
og ytterst skarpsynte større libellearter er ingen let sak og kræ- 
ver baade taalmodighet og behændighet. At gripe dem med 
bare hænder er kun mulig under særlig heldige omstændigheter. 
