277 
der og atter er 1 totalt forsvundet, Det samme kan sies om 
Campylopus Schwarzii. Denne art findes paa de britiske øer, 
hvor den ikke er sjelden,, og i Schweiz, mien endnu mere i Øster- 
rikes alper, og det er en art, som er meget varierende, det vil 
si, den er utrustet med en betydelig evne til at lempe sig etter 
omgivelserne; den vokser paa nogenlunde tørre berg, paa fug- 
tige klipper, ja selv i fossestøv, men ogsaa paa jord, især torv¬ 
jord, og holder sig til de lavere høidelag; den findes baade paa 
dækkedle og utsatte steder, baade i lys og i skygge. For en saa 
fordringsløs plante vil der baade paa Sørlandet og i de nærmest 
tilstøtende deler av Sverige findes et saa, stort ant,al passende 
voksesteder, at det blir rent ut uforklarlig, at den ikke skulde 
ha holdt sig paa n o g e t a,v dem til vore dager, saafremt d;en 
nogensinde hadde forekommet der. Og endnu sterkere tvinger 
denne slutning sig ind paa os, naar vi stiller den sammen med 
en anden art av samme sleigt, Campylopus atrovirens, soml er like 
almindelig paa Vestlandet som C. Schwarzii og like nøisom i 
sine fordringer til omgivelserne. Men C. atrovirens findes ikke 
bare paa Vestlandet, den gaar langt længer nordover og er endnu 
fundet i Snaasen, østover er den spredt like til Modum, ja selv 
i Gausdal har man truffet den. Men Campylopus atrovirens 
er ogsaa fundet paa Sveriges vestkyst, og alting tyder saaledes 
paa, at den er kommet til Norge ad den vei; var det samme 
tilfældet med C. Schwarzii, saa matte ogsaa den ha sat sig fast 
et eller andet sted paa veien til Vestlandet. Jeg er i det hele 
tat, efter mange aars beskj æf tigetse med vore løvmoser, kommem 
til dem anskuelse, at naar en løvmosart først, har sat sig fast i 
et større omraade, saa skal der meget sterke' forandringer i 
milieuet til for atter helt at fordrive den. De har derfor, naar 
de ytre betingelser undergaar forandringer av den art, at mange 
andre planter fors vin der 1 , let for at danne relikter, og jeg er 
derfor fuldt overtydet om, at, man i tilfælder som disse med 
Andreæa alpina og Campylopus Schwarzii er berettiget til a,t 
slutte, at naar der ikke findes spor dem paa saa store stræk- 
ninger, som der her er tale om, saa har de aldrig været der. 
Ganske det samme ræisonnement kan man gjøre gjældende for 
andre av vore, almindelige Vestlandsarter, Rhacomitrium ellipti- 
cum, Dicranodontium aristatum, Zygodon conoideus og vistnok 
ogsaa andre. Efter hvad jeg allerede har anført, er det imidler- 
