309 
Litt om stjernernes bevægelse. 
Av overlærer P. Boye. 
Betragter man dem stj ernebøsaaede himmel fra aften til 
aften, er det først© indtryk ikke bevægelse men stilstand, dem 
mest absolute ubevægelighøt. Jeg tæmker ikke her' paa dem 
daglige bevægelse, der 1 blot er tilsynelatende og skyldes jordens 
bevægelse, dens rotation om sin akse. Stjernebillederne viser 
sig dem ene aften som den anden uten skygge av omskiftelse. 
Om et menneske leivde i tusen aar, vilde han neppe se nogen 
forskjel paa himmelhvælvingen. Denne ophøiede ro og ube- 
vægelighet er imidlertid blot tilsynelatende. Etftersom den 
astronomisk© videmskaps hjælpemidler vokser og den instrumen¬ 
tale teknik forfines rent henimot det utrolige, er indtrykket ikke 
længer ro, men liv og bevægelighet, hvor øiet vender sig i ver- 
densrummet. Hist ser man de mægtige kloder fare frem i 
rummet med hastigheter paa mangfoldigei kilometer i sekundet. 
Her ser man dobbel tstjernern© svirre omkring hverandre parvis 
eller flere i følge, et rent kaos av bevægelse, hvor man snur sig. 
Bet som det er kommer kometerne farende, styrter 1 omkring 
solen med en rasende fart og forsvinder atter i det uende¬ 
lige rum. 
Et* der nogen orden i diemne vrimmel? Kan der sporets 
nogen lovmæsisighet i al denne faren frem og tilbake. Dett© er 
et spørsmaal, som det er av allerstiørste vigtighet for astronomien 
at faa bragt paa det rene. Ti hermed hænger spørsmaalet om 
universets bygning i det hele paa det nøieste sammen. Eør at 
bringe dett© paa, det rene er ved en mængde observatorier jor¬ 
den rundt fotografi apparater uophørlig i virksomhet, der uav- 
ladelig fotograferer himmelen med alle dens stjerner. Ved 
Harvard-observatoriet i Amerika har man været nødt til at op- 
føre en særskilt staalbygning for at opbevare alle disse plater, 
hvis antal naturligvis vokser meget raskt. Ved at sammenligne 
plater fra samme himmelegn med visse tidsmellemrum kan man 
se, om der har været nogen bevægelse i den forløpne tid. 
Newtons elev H a 11 e y var den første som i ca. 1700 gjorde 
den opdagelse, at stjernerne nok ikke var saa ubevægelige, som 
man hadde trodd. Han sammenlignet endel stedsbestemmelser 
for stjerner med lignende bestemmelser, foretat, for 2000! aa,r siden 
