310 
av Hippark. Han fandt veid flere stjerner, f. eks,. Sirius og 
Arkturus, saa store avvikelser, at, det ikke kundei forklares alene 
av observationsfeil. D ! e saakaldte fixstjerner er altsaa slet ikke 
„fixe“, men flytter sig langsomt paa himmelen. 
Bevægelsen er ikke stor; den utgjør i det høieste nogen 
faa bueisekunder om, aaret. De klareste stjerner bevæger sig 
gjennemsnitlig hurtigst, hvilket naturligvis kommer derav, at 
de almindelig er o<s, nærmest, hvorfor deres bevægelse snarere 
merkes. Ganske merkelig er det forresten, at de stjerner, som 
bevæger sig hurtigst, er temmelig lyssvakø stjerner. Den ster¬ 
keste egenbevægelse (9 sekunder om aaret) har en neppe synlig 
stjerne paa den sydlige halvkule. 
Ein bevægelse av en ganske anden, natur træffer vi hos 
dobbeltstjernerne. I begyndelsen ofret man ikke dobbeltstjer- 
nerne synderlig opmerksomhet. Det var jo, i og for sig ikke 
noget videre merkverdig at av himmelens millioner av stjerner 
enkelte traf til at staa meget nær hverandre. Men senere op- 
daget man, at dobbelt,stjerner nes an tal var langt, større end man 
skulde tro, ja hvad mere var, at, dobbeltheten synes at være 
regelen ved stjernerne. Herefter skulde vor enkle sol medi sit 
følge av smaa planeter være en undtagelsei i verdensrummet. 
Av dobbeltstjerner har man 3 slags, de saakaldte v i s u- 
e 11 e, hvis dobbelthet man direkte kan iagtta i kikkerter, og de 
spektroskopiske, der ikke kan opløses selv i de sterkeste appa¬ 
rater, men hvis, dobbelthet er bragt paa, det rene ved sipektro- 
skopets hjælp, samt endelig de variable stjerner, hvis lys,styrke 
periodisk tiltar og avtar med en ganske overordentlig regelmæs:- 
sighet. Hos dobbeltstjernerne ser man bevægeiser, der mere 
ligner bevægelserne i vort solsystem. De to komponenter 
kredser nemlig om hverandre eller rettere omkring et fælles 
tyngdepunkt aldeles, likesom planetene omkring solen, samtidig 
med, at hele systemet skrider frem i rammet med en fælles 
hastighet. Omløpstiden er høist, variabel fra nogen timer til 
flere hundrede aar. Nogen væsensforskj el mellem dei forskjel¬ 
lige slags dobbeltstjerner findes ikke. Det er bare den maate, 
hvorpaa bevægelsen og dobbeltheten konstateres, som er for¬ 
skjellig. Hos de visuelle dobbeltstjerner kan man altsaa direkte 
iagtta dem. Som type paa de, periodiske, foranderlige stjerner 
nævnes gjerne stjernen Algol i stjérnebilledet Perseus. Disse 
