332 
beskrevet* i „Naturen“ (aargangene 1901 og 1904), hvortil kan 
henvises. Stedet for opdæmningen er den botnformede utbugt- 
ning i den vestre dalside. Her stemmes våndet op under bræen, 
og foran ligger bræens overflate i hoveddalen omkring 100 m. 
høiere end inde i denne bugt*. 
Hvor dalene foran de større bræer vider sig ut og faar et 
flatere fald, er der i regelen vældige utfyldminger av grus og 
sand, avsat av elvene fra bræerne. Masserne i de endemoræner 
bræerne har avlagt er rent ubetydelige sammenlignet med disse 
Fig. 9. 
Den øvre del av dalfyldningen i Tunsbergdal, set nedefter fra bræens ende. 
dalfyldninger. Foran Tunsbergdalsbræen har man en saadan 
utfyldning av kolossale dimensioner. Den har en længde av 
omtrent 6 km. og en bredde av 1000—1500 1 m. Mægtigheten 
maa ogsaa være ganske* betydelig. Hosstaaende billede viser 
øvre del av denne utfyldning set fra bræens ende nedefter dalen. 
Ved den nedre ende av den flate dalbund ligger et vand, 
Tunsbergdalsvatn. Dalfyldningen ender med en fremtrædende 
ør, som raskt bygges videre fremover i våndet. Antagelig har 
dette vand engang naadd 5 km. længere opover i dalen. Nu er 
