334 
der kim en rest tilbake av det, og, geologisk talt, vil der ve 7 
ikke gaa lang tid, inden det blir ganske utfyldt av bræelvem 
grus og slam. 
I Kron dalen, en sidedal mot vest fra Jo ste dalen, kommer 
4 bræer ned, av hvilke Berset- og Tverbræen er de største. 
Bersetbræen tar sit utspring fra det høieste av Joste- 
dalsbræen, og den kommer med sterkt fald ned i det inderste 
av Krondalen, hvor dalen ender som en botn i fjeldplataaet. Se 
hosstaaemde billede. 
Bersetbræen er en av vore vakreste bræer. Den maatte 
være et tillokkende motiv for en maler, som den majestætisk 
kommer nedover fjeldsidem. 
Da vore bræer i første halvdel av det 18de aarhundrede 
var i saa sterk fremrykning, gjorde ogsaa br æ erne i Krondalen 
skade paa gaardene. Tverbræen gik da helt ned i Krondalen 
og gjorde megen skade paa jorden for opsidderne av gaarden 
Berset (se nærmere herom i „Naturen“ for 1905, s. 71—73). 
Ku ender denne bræ omtrent 200 meter over dalbunden. 
(Fortsættes). 
Svære eketrær. 
(Yed M. B.). 
Av ek findes der her i landet to vildtvoksende arter : S om¬ 
me r e k (Qvercus pedunculata) og vinterek (Q. sessiliflora). 
Naar vi taler om ek i sin almindelighet, mener vi alt id den 
førstnævnte art, sommereken, der som vildtvoksende træ har 
sin nordgrænse paa Østlandet i Nes prestegjeld ved 1 Mjøsen, 
mens den paa vestkysten vokser vildt saa langt mot nord som i 
Tingvold prestegjeld paa Nordmøre. Plantet kan træet 
trives meget godt helt op i Nordland. Paa Steigen prestegaard 
(67° 56' n. br.) trives de der plantede eketrær udmerket godt. 
Mellem Larvik og Mandal findes eken somme steder i san¬ 
den mængde, at den kan siges at danne skoger, men disse har 
dog ikke nogen stor utstrækning, sammenlignet med vore naale- 
og birkeskoger. Over havet gaar den ikke høiere op end til 
300 m. 
Yintereken som kun vokser langs kysten i den sydlige del 
av landet — hvor den findes bare spredt og meget sjeldnere end 
den anden -— har sin nordgrænse i Nordfjord. 
