350 
Vi skal erindre, at rothalsgallens bakterie var meget van¬ 
skelig at isolere — at der gik mang© aar før det endelig 
lyktes. Vi skal fremdeles erindre, at den i svulstene findes i 
forholdsvis smaa mængder, og at den helt til det sidste ikke lot 
sig farve og paavise mikroskopisk, selv hvor man av kultur- 
forsøkene kunde bevise, at den var der. 
Først i det al] er sidste^ er det lyktes Smit h ved en 
særlig impregnering med chlorguld at paavise dem mikrosko¬ 
pisk og fotografere dem i præparatene. Fig. 6 viser fotografier 
av celler med bakterierne, ca. 2000 gange forstørret. 
Alle disse vanskeligheter er vel ikke mindre, snarere kanske 
Fig. 6. Præparat av svulstceller impregnert med chlorguld for at vise 
bakterierne. Ved 1 og 2 tydelige bakterier. 2000 X forstørret. 
større, hvor det gjælder at faa tak i en „kræftbacille“ hos 
mennesker eller dyr. 
Det er for 1 aar siden lyktes Peyton Rousi (1911) at 
frembringe kræft hos høns ved at indpode paa dem et centri- 
fugert og filtrert præparat av hønsesvulster. Dette præparat 
kan ikke ha indeholdt kræftceller, men muligens „kræftbaciller“ 
saa smaa, at de gaar gjennem filtret. 
Og „bacilleteorien“ bør kanske her endnu ikke opgis? 
S m i t h s arbeide, der av alle sakkyndige er betegnet som 
et glimrende og overordentlig samvittighetsfuldt arbeide, vil 
utvilsomt ha stor betydning. Det er ikke umulig, at det første 
skridt til løsningen av spørsmaalet om kræftens aarsak ogsaa 
for dyrs og menneiskers vedkommende er gjort ved disse forsøk 
med „Crown galls“ . 
