32 
gjør sig da liøi og sammentrykt, saa at den neppe er stort mere end 
1 cm. tyk og vender den ene side mod solen, men holder sig lidt paa 
skraa, saa at solstraalerne rammer den saa vidt mnlig under en ret 
vinkel. Samtidig blir den (og det sker paa faa sekunder) aldeles 
sortgrøn paa den mod solen vendende siden, mens den vedblir at være 
lysegrøn paa den anden. Dersom benene eller noget andet overskyg¬ 
ger en del af kroppen, vedblir den ikke belyste del efter en skarp 
kontur at være lys. 
I mørke derimod puster den sig op til en pølse og blir lys, næs-ten 
gulgrøn, og den sover saa haardt, at den næsten ikke er til at vække. 
Yed at iagttage mit eget eksemplar har jeg iøvrigt i høi grad mistet 
troen paa de gamle angivelser om kamæleonens evne til at forandre 
farve; mit dyr kan jo ganske vist blive lyst eller mørkt, men det har 
i de sidste to maaneder jeg har havt det, ikke havt anden farve end 
grøn. En reiseledsager af mig kjøbte et dyr, som var brunt; ganske 
vist havde jeg kun i 14 dage leilighed til at iagttage det, men det var 
og blev brunt og kunde kun blive lysere eller mørkere ganske som mit 
eget. 
Derimod kan begge dyrene faa en tegning frem. Mit eksemplar 
har hen ad hver side to rækker sorte pletter, hvad der er den eneste 
afveksling i det grønne; men irriterer man det, f. eks. ved at slaa det 
paa snuden eller ved at puste tobaksrøg paa det, fremkommer des- 
uden en helt ny tegning: Øinene faar lysegrønne radiærstriber og 
hovedet længdestriber, og hele kroppen blir mørkegrøn oversaaet med 
ganske lyse draabepletter. 
Naar kamæleonen i solskin er mørk, blir de ellers sorte pletter 
lyst rødviolette og kommer til at sidde som den nederste spids i en 
række sorte V’er, som der ellers ikke er fjerneste antydning af. 
I fangenskab er dyret blevet saa tamt, at man kan ta.ge det paa 
haanden og faa det til at fange fluer derfra. Inde i stuen ser det ikke 
godt, men i vinduerne og især paa de hvide gardiner opdager det 
fluerne, saa snart de sætter sig. Naar kamæleonen saalede& har faaet 
øie paa en flue, som den kan naa, holder den sig aldeles rolig; den 
stikker hovedet lidt frem, hvorpaa munden aabnes saa meget, at tunge- 
spidsen kan komme ud; først naar den har siddet et par sekunder i 
denne stilling, smækker den tungen ud og rammer da med en paa- 
faldende sikkerhed. Eiere gange har den taget fluer i en afstand af 
ca. 30 cm!., men da blir tungen ogsaa saa tynd som en strikkepind. 
Den bedste afstand er aabenbart ca. 15 cm. ; paa mindre end ca. 8 cm. 
rammer den ikke sikkert. 
Mennesker tager den ingen notis af; derimod er den meget bange 
for hunde. Kommer der en hund ind i stuen, falder kamæleonen om 
som død, og den viser paafaldende uro, naar den hører en hund i stuen 
ved siden af. Ogsaa andre tegn paa intelligens har den givet tilkjende. 
En dag var den saaledes krøbet op i toppen af en plante og vilde der¬ 
fra over i en anden, der dog stod i saa stor afstand, at den ikke kunde 
naa derover; da gav den sig til at gynge den plante, den sad i, og ved 
derpaa at strække sig sterkt naaede den virkelig den anden plante. 
K. Stephansen, cand. mag. 
