42 
ført til Europa. De udviklede Frø frembragte Planter, der lignede 
Moderplanten paa en Prik; der var saaledes ikke nogen Bimelighed 
for at de var Bastarder, fremkomne ved Befrugtning ved Hjælp af 
Støv fra andre Planter, en Mulighed, som man ikke paa Forhaand 
kunde udelukke. Opdagelsen af Parthenogenesen hos denne Plante, 
hvis latinske Navn er Coelobogyne ilicifolia -— som dens 
Artsnavn siger, ligner dens Blade Kristtornsblade — vakte stor Op- 
sigt indenfor Botanikernes Verden. Den blev atter og atter under- 
søgt, nogle Forskere mente, at det havde sin Bigtighed med Parthe¬ 
nogenesen, andre betvivlede det. Følgelig stod der en hidsig Strid 
mellem de to Partier, indtil den tyske Botaniker E. Strasburger 
i 1878 ved sine mikroskopiske Undersøgelser af Frøanlæggets Byg¬ 
ning endte den til Fordel for Tilhængerne af Parthenogenesen, dog 
med det Forbehold, at det ikke var den egentlige Ægcelle, som udvik- 
ledes til Kim uden Befrugtning, men derimod andre Celler i Frøan- 
lægget; det var, om jeg saa maa sige, en uægte Parthenoge- 
n e s e, man havde fundet. 
I længere Tid var det derfor god Latin — d. v. s. korrekt Bota- 
nik — at sige, at rigtig Parthenogenese, d. v. s. Ægcellens Udvik- 
ling til Kim uden Befrugtning kendte man ikke hos Blomsterplanterne. 
Gfanske vist havde den østerrigske Botaniker A. Kerner allerede i 
1876 paastaaet, at en lille nordisk Kurvblomst af Kattefod- (Katlab-) 
slægten, Antenna ria al pina, var parthenogenetisk; men da Be- 
viserne for hans Paastand blot var, at han kun havde haft Hunplanter 
i Kultur i sin botaniske Have, og at disse satte rigeligt Frø, som var 
spiredygtigt, blev der ikke lagt synderlig Vægt paa hans lagttagelse. 
Man mente, at hvis den overhovedet var rigtig, drejede det sig rime¬ 
ligvis her om uægte Parthenogenese. i 1891 omtalte han atter sin 
lagttagelse udførligt; men først da den svenske Botaniker H. 0. J u e 1 
i 1898 kunde meddele, at han havde undersøgt Frøanlæggets Bygning 
og Udvikling og fundet, at det virkelig var Ægcellen, som blev til 
Kim uden Befrugtning, først da indrørnmede man, at her havde vi det 
første Tilfælde af rigtig Parthenogenese hos. en Blomster¬ 
plante, og at altsaa Kerner havde Bet i sin Paastand. Gfrunden 
til, at man ikke havde tillagt hans lagttagelse nogen større Betydning, 
maa væsentlig søges deri, at han ikke havde gjort nogen Undersøgelse 
af F'røanlæggets Udvikling, og i, at Tiden netop da var særlig skep¬ 
tisk overfor Parthenogenese-Spørgsmaalet. Thi selv om Kerner 
