47 
lighed, at det var selve Ægcellen, som frembragte Kimen, og at 
Parthenogenesen følgelig var „ægte“. Senere har Juel og 
Murbeck, de to før nævnte svenske Botanikere, endeligt bekræftet 
denne Antagelse. 
I Raunkiærs Afhandling om Mælkebøtte omtaltes kortelig, at han 
havde udstrakt sine Kastreringsforsøg til andre Slægter af Mælke- 
bøttes Naboskab, Cikoriegruppen blandt de Kurvblomstrede, men at 
de alle var faldne negativt nd. Det var imidlertid ikke helt rigtigt. 
Thi i samme Sommer (1903), som Raunkiærs Afhandling var kommet 
om Vintren, kastrerede jeg en Art Svæve eller Høgeurt (H i e r a- 
cium hyparcticnm) fra Grønland, som dyrkedes i Botanisk 
Have i København. Jeg var kommen til at tænke paa, at Høge- 
urterne havde det til fælles med Mælkebøtterne, at der fandtes en 
stor Mængde hinanden nærstaaende Arter, der voldte den systemati¬ 
serende Botaniker stort Besvær — og lignende var jo ogsaa Tilfældet 
med Marikaabeslægten; det var derfor værd at forsøge om her ikke 
ogsaa sknlde findes Kimdannelse uden Befrugtning. Det saa ud til, 
at min Formodning skulde blive bekræftet, thi de kastrerede Kurve 
voksede videre, og jeg henvendte mig derfor til Raunkiær. I Fælles- 
skab tog vi Kastreringsforsøgene op i større Skala, og Resultatet 
var, at medens de øvrige Slægter af Cikoriegruppen, som vi forsøgte 
at kastrere, intet Resultat gav, var alle de ca. 20 1 Høgeurt-Former, 
som vi undersøgie, i Stand til at udvikle Kim efter Kastration, d. v. s. 
uden Befrugtning. Kun hos en eneste af vore Forsøgs-Arter visnede 
de „kastierede ; ‘ Kurve, men det viste sig ved nøjere Eftersyn, at hel¬ 
ler ikke de øvrige, urørte Kurve udviklede Frø, saa vedkommende 
Forsøgs-Plante var overhovedet ude af Stand til at sætte Frø, og det 
var netop den Plante, Raunkiær Aaret i Forvejen havde gjort For- 
søg med, saa derved fik vi Opklaring paa Fejltagelsen, at Svæve- 
Arterne skulde høre til de normale Planter, der kræver Befrugtning 
til deres Frø dannelse. 
Jeg har stadig siden fortsat Studierne over denne Planteslægts 
Forplantningsforhold, da det snart viste sig, at disse Forhold er meget 
mere indviklede og interessante, end jeg først antog. Yi synes her 
at staa overfor en Slægt, hvor Parthenogenesen er i fuld Væxt, og hvor 
Forholdene er forskellige fra Art til Art, ja fra Race til Race. I min 
lille ovennævnte Artikel i „Naturen“ 1906 har jeg gjort Rede for mine 
IJndersøgelsers daværende Standpunkt, og med Hensyn til Partheno- 
