14 
om de indifferente gasarters : men man bør vistnok afvente nye ar¬ 
beider med større mængder emanation, førend man udtaler sig med 
sikkerhed i spørgsmaalet. 
Radiumemanationens kemiske yirkninger har hidtil neppe været 
studerede efter fortjeneste; vistnok vil det vise sig, at der er et stort 
felt at bearbeide. Meget tidlig blev det af hr. og fru Curie be¬ 
merket, at surstof under radiumpræparaters indvirkning gik over til 
ozon, hvad man kan konstatere ad kemisk vei, men hvad der ogsaa 
røber sig ved den eiendommelige ozonlugt. At radiumpræparater far¬ 
ver glas, maa antages at skyldes kemiske processer i dette; indeslutter 
man emanationen i et almindeligt glasrør, vil dette meget snart antage 
en violet farve, der efterhvert blir mørkere, tilsidst næsten sort. En¬ 
kelte sorter glas blir ikke violette, men brune. Becquerel iagt- 
tog, at radiumstraaler overførte gult fosfor til rødt, og Hardy fandt, 
at de var istand til at frembringe koagulering i globulinopløsninger. 
En meget interessant virkning af radiumpræparater er den, at de spal¬ 
ter vand i dets bestanddele, de to gasarter surstof og vandstof. Dette 
lader sig let iagttage; om man opløser 1 decigram radiumbromid i 
nogle kubikcentimeier vand, kan man let se, at smaa gasblærer dan¬ 
nes og stiger op til overfladen af opløsningen. Dette er, som man 
ser, processer af temmelig forskjellig art, fremkaldt især, tror vi, ved 
de straaler, som radiumsaltene, radiumemanationen og den overførte 
aktivitet alle udsender. Om man isolerer emanationen fra et radium- 
salt, vil den alene ogsaa kunne frembringe de samme processer. 
Man spørger sig selv, hvorledes de forskjellige radiumpræparater 
blir istand til at bevirke kemiske processer, og hvorledes de faar kraft 
til uafbrudt at udsende straaler, bestaaende af faste partikler, der om 
de end er smaa, dog har en bestemt materiel udstrækning, og udsende 
disse med en styrke, der sætter dem istand til at gjennemløbe store 
strækninger og trænge igjennem andre legemer, papir, glas, træ, ja 
metal. 
Yi antager nu almindelig, at energien til alt dette leveres af 
radium-atomet selv, idet dette af grunde, vi hidtil ikke kjender, 
sprænges istykker. Naturligvis er dette en hypotese, og det vil ikke 
være let at levere noget bevis for den; men den støtter sig til for¬ 
skjellige vel kj endte og vel studerede fakta. Vi vil først gjøre os en 
idé om, hvilke energimængder det her dreier sig om. Det blev paa et 
temmelig tidlig tidspunkt bemerket, at der fra radiumpræparater af- 
