13 
nemlig har vist sig umuligt at faa denne til at forbinde sig med noget 
andet grundstof. Man har udsat den for alle mulige kemiske pro- 
cesser, man har behandlet den med syrer og lud, man har ledet den 
over glødende kobber, og man har ladet den henstaa flere timer over 
rødglødende magnesiumkalk; man har blandet den med andre gas- 
arter og udsat blandingerne for ophedning og afkjøling, for elektriske 
strømme og for sterke elektriske udladninger, alt uden resultat. In¬ 
tet indvirker paa den, intet bringer den til at forbinde sig med andre 
grundstoffe. Vi kj ender endel andre grundstoffe, der paa samme 
haardnakkede maade hidtil har modstaaet forsøg paa at bringe dem 
til at indgaa kemiske forbindelser. Det er de saakaldte ædle eller 
indifferente gasarter, som er blevet kjendt i de senere aar, især ved 
lord Eamsays arbeider; en af dem er f. eks. argon, som findes i 
luften i smaa mængder. I henseende til kemisk træghed ligner emana- 
tionen disse. 
Denne direkte metode til bestemmelse af atomvegten har saaledes 
her vist sig umulig; man har ogsaa andre metoder; men man har 
hidtil ikke kunnet skaffe sig de fornødne mængder emanation. En 
tilnærmelsesvis bestemmelse af dens molekulvegt har man faaet ved 
at bestemme dens diffusionshastighed, det vil sige den hastighed, med 
hvilken den blander sig med andre gasarter; der findes nemlig for dé 
gasformede legemer et nogenlunde bestemt forhold mellem molekul¬ 
vegt og diffusionshastighed. Saavel Rutherford med sine med¬ 
arbeidere som Curie med sine har beskjæftiget sig med den van¬ 
skelige opgave at faststille emanationens diffusionshastighed, og deres 
resultater er nogenlunde overensstemmende. Emanationens molekul¬ 
vegt skulde efter dem være ca. 100'. Da man efter emanationens for¬ 
hold og dens slegtskab med de indifferente gasarter, tærtker sig, a.t 
dens molekuler hvert bestaar af et atom, skulde altsaa dens atomvegt 
blive lig dens molekulvegt — ca. 100. 
Hvad angaar emanationens spektrum, saa har lord Ramsay 
allerede for flere aar siden sammen med S o d dy offentliggjort et fuld- 
stændigt saadant med mange linjer. Han har imidlertid siden sam¬ 
men med andre medarbeidere væsentlig forandret sine første angivel¬ 
ser. Mange linjer synes, naar man undersøger emanationens spekt¬ 
rum, at optræde kun de første øieblikke, saa forsvinder de, og andre 
kommer tilsyne. Det er rimeligt at emanationen har et eiendommelig! 
spektrum, det synes efter Ramsays arbeider, som om dette minder 
