12 
skyldes det dens straaler, at den gjør luften ledende for elektricitet. 
Luften regner vi i almrhdelighed som en ikke-leder, men stryger den 
henover et radiumpræparat, blir den ledende, og det desto bedre, jo 
mere emanation den har optaget. Man kan med emanationen let 
fremtvinge smukke lysfænomener. Hvis man pumper en liden glas- 
ballon lufttom og saa sætter den i forbindelse med et rør, hvori der 
findes et radium salt, saa vil luften over saltet med den iværende ema¬ 
nation trænge ind i ballonen. Nu kan man afbryde forbindelsen mel- 
lem ballonen og røret, og man vil i et mørkt værelse uden vanskelig- 
hed se, hvorledes ballonen udsender et lysende skin. Har man paa 
forhaand belagt ballonens vægge med zinksulfid, faar man en pragtfuld 
grøn lysning. 
For en stor del følger emanationen de almindelige love for gas- 
arter. Den udbreder sig overordentlig let, selv fine porer, hvor andre 
gas arter vanskelig trænger igjennem, er store nok for den. Natur¬ 
ligvis vil man fra de forskjellige radiumsalte og radiumpræparater 
altid faa den blandet med andre gasarter, især luft. Men man har 
paa forskjellig maade kunnet fjerne disse tilblandinger og har saa- 
ledes faaet emanationen, om ikke i ren, saa dog i sterkt koncentreret 
formi. Et godt hjælpemiddel til at isolere den har vi deri, at den 
noksaa let kan overføres til vædske, nemlig ved -f 150°. Leder man 
saaledes luft, der indeholder emanation gjennem en lang og trang 
glasspiral, der holdes afkjølet i flydende luft, vil emanationen fortsette 
sig i røret, og den luft, der undviger, har mistet sin aktivitet. Glas- 
røret lyser; tager man det op af den flydende luft, vil emanationen 
igjen gaa over i gasform og undvige. 
Det er rimeligt, at naar man saaledes kan isolere emanationen og 
bestemme dens egenskaber, saa har ogsaa spørgsmaalet reist sig, om 
den er et grundstof med en bestemt atomvegt og et eiendommelig! 
spektrum, saaledes som f. eks. radium. 
For at bestemme et grundstofs atomvegt har man flere metoder ; 
en af de hyppigst anvendte er at lade det grundstof, hvis atomvegt 
man vil bestemme, indtræde i kemisk forbindelse med et andet kjendt 
grundstof og dernæst bestemme mængclen af dette i den dannede for¬ 
bindelse. Saaledes bestemte f. eks. madame Curie atomvegten ai 
radium ved i nogle decigram radiumklorid at bestemme klormængden 
og heraf beregne mængden af radium og dettes atomvegt. Uheldig¬ 
vis kan man ikke anvende denne metode overfor emanationen, idet det 
