51 
planetopdager Robert Luther, kjendte han personlig og besøgte 
ham ofte i det lille observatorium i Bilk. Men „aldrig om aftenen" 
lagde Bergslien altid til med et vist lune. Da tog han ikke imod no- 
gen. Var det klarveir havde Luther sine smaaplaneter at gjøre jagt 
paa og var det overskyet himmel havde han sine observationer at be¬ 
regne. „Til alle andre tider var jeg altid velkommen til en liden 
passiar med denne gemytlige mand". 
Saa kom Bergslien hjem, men interessen for astronomien tog 
han med sig. Aar efter aar tegnede han op for sig de store planeters 
bane over himlen, og fik han ikke nok at vide af den norske almanak, 
var det enten at indhente nærmere oplysninger paa Kristiania observa¬ 
torium eller at faa fat paa en større og mere indholdsrig almanak. I de 
tidligere aar var det da til den engelske Nautical Almanac at han tyede, 
i de senere tider fandt han sig mere tilfredsstillet af den som Flam- 
marion aarlig udgiver. Og i den tid Flammarion udgav sit tidsskrift 
L’Astronomie, var Bergslien en stadig abonnent af dette maaneds- 
skrift; Flammarions stil med den ham eiendommelige blanding af 
poesi og videnskab, tiltalte ham. Stor var derfor hans sorg, da Flam¬ 
marion maatte indstille sit tidsskrift og han blev nødt til at holde 
istedet det tyske tidskrift „Sirius" -—- engelsk kunde Bergslien ikke 
læse. Bet var ham for tørt, men nyhederne skaffede det ham. Og 
de var han grisk paa. Nye opdagelser indenfor de smaa planeter holdt 
han bog over, og da Eros blev opdaget, gik han straks igang med 
at tegne op dens bane og stadig forbedre denne eftersom man fik 
bedre og bedre kjendskab til denne. De i den sidste tid fundne 
Jupiterasteroider interesserede ham levende. Og indløb der med¬ 
delelse om at en ny komet var opdaget, maatte han straks have den 
blandt sine optegnelser. Fik han anledning til at se en tegning af 
denne, maatte han reproducere den. „Men som Donatis komet er den 
ikke". I den sidste tid var han meget optaget af Halley’s komet. 
Som gut havde han seet den og det huskede han meget godt, og nu 
glædede han sig til at se den igjen — men dette skulde han da ikke 
opleve. Alt hvad der blev skrevet *om denne komet, maatte han læse 
og med sine elementære matematiske kundskaber havde han regnet 
ud, hvor den nu var, hvor langt den vilde være fra jorden til næste 
aar, ja hele dens bane havde han stukket ud fra det ene aar til det 
andet, ligefra 1835 til 1910'. 
Men det som kanske allermest fængslede ham i de sidste aar, var 
