55 
stamme derimod findes i Finland, nemlig i Saima-sjøerne, Ladoga og 
Onega, i Svensk Lapmark, samt længere sydpaa i Sverige i Vettern og 
forskjellige mindre indsjøer i Østergøtland, Jønkøpings lån og Gøte¬ 
borgs lån. I meget nært slegtskab til denne form staar de røirer, 
som findes i de mellemeuropæiske fjeldsjøer, og den hele stamme — 1 
eller underart —- kan kaldes Salvelinus salvelinus. Men 
mens saaledes de to stammer er noksaa letkjendelige sydpaa, saa findes 
der flere mellemformer mellem dem og stamformen Salvelinus 
stagnalis i det salte vand paa grænsen mellem deres, omraader. 
Smitt har saaledes kaldt den vestlige mellemform S. alpino-stag- 
n a 1 i s, fra Grønland, og den østlige S. salvelino -stagnalis, 
fra Murmankysten 1 ). Det er ganske vigtigt her at paapege, at begge 
de svenske lærde synes at mene, at af de to former S>. alpinus og 
S. salvelinus er den østlige (S. salvelinus) nærmest beslegtet 
med stamarten i Ishavet (S. s t a g n a 1 i s). 2 ) 
Før jeg gaar videre, vil jeg og saa henlede opmerksomheden paa 
en ganske betydningsfuld iagttagelse, som den nuværende svenske 
fiskeridirektør, dr. Filip Trybom, gjorde i nogle af Lapmarkens ind¬ 
sjøer. Han fandt saaledes i sjøen Stor-Uman i Lycksele Lapmark 
(348 meter over havet) begge former, baade S. alpinus og S. sal¬ 
velinus. Et saadant fund vilde under andre omstændigheder i 
høi grad mistænkeliggjort disse formers selvstændighed, idet man 
skulde ventet, at krydsning mellem dem vilde frembragt talrige mel¬ 
lemformer, eller endog helt udslettet forskjellen. Forklaringen lig¬ 
ger deri, at de to former har forskjellig gydetid, saa at ingen sammen¬ 
blanding kan foregaa (fysiologisk isolation). D'ette forhold synes at 
tyde paa, at de to former kom til denne sjø med allerede fæstnede 
livsvaner, og at de rimeligvis naaede did ad forskjellige veie og til 
forskjellig tid, hvad jeg skal komme tilbage til senere. 
Hvorledes,skal vi nu fortolke den forskjellige geografiske udbred- 
ning af de to stammer? Hvorledes forklare at de østsvenske og finske 
*) Meget nært beslegtet med denne er Lønnbergs Salmo salvelinus in- 
sularis fra Ellasjøen paa Bjørneøen, der ifølge hans undersøgelse er en lokal- 
varietet, „som i mange henseender nærmer sig salvelinus-formen, men i andre 
maa stilles mellem denne og de arktiske varieteter salvelino-stagnalis og 
stagnalis.“ 
2 ) Dette turde maaske udlægges saa, at den er udskilt senere fra stam¬ 
formen, en formodning, som stemmer godt med de teorier, der fremsættes læn¬ 
gere nede i dette opsæt. 
