har været udbredt ved vi for tiden ikke. Med sikkerhed ved vi kun, at 
den en gang maa, have levet paa Alstenø, 66° n. br. Paa gaarden Bels- 
vaag i Alstadhaug, paa sydsiden a,f Alstenø blev der nemlig i 1856 un¬ 
der grøftegravning en meter dybt i jorden fundet et lijortehorn. Dette 
horn, som havde en længde af 81 cm. og en tykkelse af 4.5 cm. lige over 
rosenkransen, maa have tilhørt et kraftigt vel udviklet dyr. 
Det er forøvrigt ikke usandsynligt at hjorten en gang i det mindste 
har været udbredt op til Steigen, ca. 68° n. br. I 1876 indkom til Ber¬ 
gens museums oldsamling en hjortehornshammer eller økseskaft, som 
var funden paa gaarden Steigen, Engeløen i Nordlands amt (fig. 1). 
Hammeren eller økseskaftet var tildannet af øientakken og den nederste 
del af et hjortehorn, som maa have havt usedvanlig svære dimensioner, 
større og sværere end noget andet hidtil her fra landet kjendt hjorte¬ 
horn. Hornstammen har en længde af 114 mm. og dens største dia¬ 
meter er 77 mm. Bosenkransen er afhugget eller afsleben. I den 
modsatte ende er der et hul, hvori der øiensynlig har været anbragt et 
egredskab. Øientakken, hvis spids er afbrukket, har en længde af 
161 mm. Saavel denne som hornstammen er tilskaaret. Bedskabets 
form vil tydeligst fremgaa af hosstaaende figur. Som det vil sees min- 
der det om de økseskafter, som man finder blandt de sweiziske pæle- 
bygningsfund. Ligeledes har man i danske stenalders og broncealders 
fund paatruffet lignende redskaber. Desværre mangler vi ganske nær¬ 
mere oplysninger om, under hvilke omstændigheder Steigenhammeren 
blev fundet. Det er derfor ikke muligt med sikkerhed at bestemme j 
Fig. 1. Hjortehornshammer fra Steigen. 
