68 
skillige skogfugle. I Buskeruds amt har vi Hørter ved Holsfjorden 
og Hørtvedt i Sandsvær. I 1891 fandtes, ifølge professor Co 11 ett, 
i Vin]«marken paa Bingerike i en dybde af 1.5 meter i jorden et enkelt 
hjortehorn, som havde den usedvanlige længde af en meter. Hornels 
vidde lige over rosenkransen var 26 cm. Dets vegt var 4.3 kilogr. Det 
havde 11 spidser med antydning til en 12te og dyret havde altsaa mu¬ 
ligens været en 22ender. 
Det er endvidere ikke usandsynligt at Hjortenes i Spydeberg, 
Smaalenene, kan afledes af hjort, og Hinda-len i Tønset, Hedemarken, 
af hind. Nævnes kan i denne forbindelse at ved gravninger i Oslo er 
der, ifølge meddelelse fra professor Gustaf son, fundet en hel del 
levninger af hjort. De fleste af disse er fra middelalderen. Naar man 
erindrer de vanskelige og tungvindte transportforholde,, man havde i 
middelalderen, tyder dette paa at hjorten den gang maa have levet ikke 
langt fra Kristiania I Norge maa hjorten saaledes en gang have væ¬ 
ret udbredt over hele landet op til Nordland, i det mindste op til 
Alstenø, sandsynligvis snarere op til Steigen paa Vestfjordens sydside. 
I Sverige, hvor hjorten nu er indskrænket til det sydlige Skåne, 
maa den, hvad talrige fund viser, en gang have været udbredt i det 
mindste saa langt nord som til Bohuslen og Dalarne — de nordligste 
findesteder, hvor fossile hjortelevninger er fundne, er ifølge prof. 
Lonnberg Marieberg i Uddevallatragten og Skedvi i Dalarne. 
Dette er af stor interesse, thi det viser at hjortens udbredelsesomraade 
i Norge og Sverige en gang maa have stødt op til hinanden. 
I Norge kan hjorten med sikkerhed følges tilbage til tiden før 
tapessænkningen, da den aarlige middelstemperatur var 2—3° høierie 
end den nuværende. Jeg skal her i korthed omtale de ældste hidtil 
kjendte fund af hjortelevninger. De er nærmere beskrevne i Bergens 
museums aarbog 1908, no. 7. 
Da dr. Reusch i 1875 udgrov Sjonghelleren paaValderø, Sønd- 
mør, fandt han under et 2.2 m. tykt lag faaregjødsel et kulturlag, hvori 
fandtes aske, trækul, oldsager, skjæl, ben af fiske, fugle, hjort, husdyr 
og menneske. Steenstrup, som har havt dyrebenene til under- 
søgelse, siger om hjortebenene, at de viste sig at tilhøre i forhold til 
deres respektive alder, ret kraftige individer. Blandt oldsagerne var 
en pilespids af jern, som gjorde det muligt at bestemme fundets alder 
til den romerske jernalder eller tiden fra omkring Kristi fødsel, da 
romerne havde faaet fast fod nord for Alperne, til ca. 400 e. K. f. I 
