G9 
1878 foretog konservator Lo r ange udgravninger i Sjonghelleren, 
Rønstadhelleren paa Lepsø og Havnsundhelleren paa fastlandet. Som 
i Sjonghelleren fandtes ogsaa i de to andre hellere dyreben, blandt 
hvilke ogsaa fandtes ben af hjort. Fra hvilken af hellerne disse ben 
stammer kan nu ikke med sikkerhed af gjøres, sandsynligvis er de, for- 
uden fra Sjonghelleren, ogsaa fra Rønstadhelleren. Som de af Steen- 
strup fra Sjonghelleren undersøgte hjorteben, har disse ben til¬ 
hørt store kraftige dyr. Fundet fra Rønstadhelleren har dr. Schet e- 
Hg kunnet bestemme til det 2det aarhundrede e. K. f. 
Fra broncealderen foreligger, saavidt vides, kun det ovenfor nævnte 
fund fra Steigen. Derimod er hjortehorn og hjorteben to gange paa Jæ- 
deren fundne sammen med gjenstande fra den ældre stenalder. I 1900 
opdagede konservator Helliesen paa den nordre skraaning af det 
lave eid, som adskiller H aalan d s van det fra Kværnevigen, Randebergs 
pgd., en affaldsdynge eller kjøkkenmødding fra den ældre stenalder. 
Åffaldsdyngen laa 18.6 m. o. h., opunder en liden bjergkuppe, som maa 
have afgivet godt ly mod nordenvinden, og hvilede direkte paa aur. 
Den var 9 m. i tvermaal og 30 em, tyk. Foruden flintesager, kulrester 
og nøddeskaller indeholdt dyngen talrige skaller af østers og andre 
muslinger samt ben af torsk, svartbag, lomvie, geirfugl, hund, oter, 
graasæl og nogle stykker af en menneskeskalle. Endvidere fandtes et 
par smaa stykker af hjortehorn. Anden gang hjorteievninger fandtes 
sammen med gjenstande fra den ældre stenalder var paa en boplads, 
som høsten 1907 blev udgravet af konservator Helliesen og kandi¬ 
dat A. W. Brøgger i Svarthaala ved gaarden Viste i Raudebergs 
pgd. Dette fund er nærmere beskrevet af kandidat Brøgger i dette 
tidsskrift (1908, p. 97), det er derfor ikke paakrævet her at omtale det. 
Rævnes skal kun at museumsinspektør Winge, som har havt dyre- 
benene til bestemmelse, siger at der af hjorteievninger fandtes adskil¬ 
lige tænder og knokler af gamle og unge dyr samt flere hornstykker. 
Knoklestumperne og tænderne viser at Vistehjortene maa have havt 
en anseelig størrelse; de har dog været mindre end hunnen af den 
amerikanske hjort, wapitien. Begge disse fund tilhører tapestiden. 
Vi kommer nu til nogle fund af hjortehorn og skeletdele af hjort 
fra torvmyrer eller fra lerlag. Da Skeievandet eller Vigsvandet paa 
Jæderen 1885—87 blev udtappet, fandtes ved hovedkanalens gravning 
midt ude paa vandbunden et skeiet af en fuldt udviklet kronhjort, af 
hvilke desværre kun en del knokler blev tilvaretagne og indsendt til 
