70 
Stavanger museum (fig. 2 a—b). Et andet sted i kanalen fandtes et 
svært hjortehorn (fig. 2 c). Af dette blev kronen tilvaretaget og af 
gaardbruger Andreas Scheie skjænket Bergens museum. Skeievandet 
laa 6 m. o. h. og var adskilt fra dette ved en over 200 m. bred strand¬ 
vold, „sjørinden u , hvis høide over havfladen var indtil 8.5 m. Da ka¬ 
nalen blev gravet gjennem sjørinden fandtes under et flere meter mæg- 
tigt gru slag et lag fast presset gytje eller torv, som var til adskillig 
hinder for arbeidet. Dette gytjelag kunde følges indenfor strandvol¬ 
den og ind i våndet. Et snit gjennem bunden, midt ude paa bassinet, 
viste følgende lag : Underst grov, tildels grusblandet sand. Derover 
følger et indtil 1.4 m. tykt gytjelag, som er en direkte fortsættelse af det 
ovenfor omtalte gytjelag fra strandvolden. Der paa, kommer et tydelig 
skiktet sandlag, hvis tykkelse varierer mellem 'nogle faa millimeter og 
ca. 20 ! cm. Dette sandlag stammer fra sandvolden og er tykkest inde ved 
denne. Øverst er der endelig endnu et gytjelag. I det underste gytje¬ 
lag har direktør H o 1 m b o e paavist rige levninger af en varm og 
frodig vegetation af vand- og sumpplanter, tildels arter, som nu ikke 
findes paa Jæderen, men først i langt sydligere, henholdsvis østligere 
trakter. I dette lag, som stammer fra tiden før tapessænkningen, var 
det at hjortehornet og hjorte skelettet fandtes. 
Ved konservator K e 11 i e s e n s velvilje har jeg havt anledning 
til at undersøge skelettet. Det er meget defekt, af skallen er saaledes 
kun bevaret pandebenene med paasiddende horn og en del.af under-- 
kjæven. Eridvidere er bevaret de fleste ekstremitetsknokler, nogle 
ribben og hvirvler. De fleste af benene var dog mere eller mindre 
defekte. En sammenligning med et skeiet af en 12ender fra Masfjor¬ 
den viser, at skelettet maa have tilhørt et stort og kraftigt dyr. Skjønt 
det øiensynlig har været yngre end Masfjordseksemplaret, har det væ¬ 
ret forholdsvis større og kraftigere end dette. Særlig har det havt 
større ekstremiteter. Hornformen har været af ,,den smale type“, 
som har hornene rettede mere lige i veiret. Denne type er ogsaa i vor 
tid den hyppigste blandt de norske hjorte. Af hjortehornet, som 
fandtes ved Skeievandets udtapning, er kun kronen bevaret. Denne 
er meget svær, større og kraftigere end jeg nogensinde har seet hos 
nogen nulevende norsk hjort; Hornet maa saaledes have tilhørt et 
meget stort og kraftigt dyr. 
I mai maaned 1908 fandtes' i Klepp, Jæderen, ved gravning af en 
kanal 6 hjortehorn samt en del af ét nakkében og af et bækkenben. 
